УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/8752/18 Головуючий у 1-й інст. Чішман Л. М. 
Категорія 26 Доповідач Шевчук А. М.  
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
                       
головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,
з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №295/8752/18 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості 
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"
на заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 03 вересня 2019 року, яке ухвалене під головуванням судді Чішман Л.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі - АТ КБ «Приватбанк» або банк) звернулося до суду із позовом до  ОСОБА_1 . Просило стягнути заборгованість за кредитним договором від 23 червня 2010 року №б/н у сумі 20 518,54 грн. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернулася до банку та підписала анкету-заяву від 26 червня 2010 року №б/н, згідно з якою отримала кредит у розмірі 5 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_1 кредитні кошти не повернула, у зв`язку із чим станом на 14 червня 2018 року утворилася вищезазначена заборгованість, яка складається із: тіла кредиту в сумі 4 004,25 грн., процентів за користування кредитом у сумі 6 939,69 грн., пені в сумі 8 121,34 грн. та штрафу - 500 грн. (фіксованої частини) і 953,26 грн. (процентної складової). 

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 03 вересня 2019 року з  ОСОБА_1 на користь банка стягнута заборгованість за кредитним договором від 23 червня 2010 року №б/н у сумі тіла кредиту - 4 004,25 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено та вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції фактично в частині відмовлених вимог, Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати фактично у відмовленій частині та у цій частині ухвалити нове, яким вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, пені та штрафу задовольнити у повному обсязі. Зазначає, що суду надано детальний розрахунок заборгованості, у якому вказана, у тому числі, заборгованість за процентами за користування кредитом, пеня і штраф, однак такий безпідставно не взятий судом до уваги. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача процентів за кредитом, пені та штрафу, оскільки ОСОБА_1 кредитними коштами користувалася, кредитний договір не оспорювала, а отже погоджувалася з його умовами, про що свідчить також її підпис в анкеті-заяві. Зазначає, що договір, укладений із відповідачем, є договором приєднання, а тому жодних підписів не потребує і відповідач, підписавши анкету-заяву, приєдналася до такого договору і погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг. Окрім того, ОСОБА_1 частково сплачувала заборгованість, що також свідчить про визнання нею умов договору. 

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскарженій частині відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Виходячи із принципу диспозитивності, апеляційний суд не переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог банку, тобто в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 4 004,25 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог про стягнення процентів за користування кредитом у сумі 6 939,69 грн., пені  в сумі 8 121,34 грн. та штрафу - 500 грн. (фіксованої частини) і 953,26 грн. (процентної складової),  суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів належними та допустимими доказами суму заборгованості, оскільки в анкеті-заяві від 23 червня 2010 року не визначена процентна ставка та відсутні умови про встановлення відповідальності за порушення зобов`язання, а вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 23 червня 2010 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.8).

У анкеті-заяві сторонами досягнуто згоди щодо кредитного ліміту в розмірі 3 000 грн. та відповідачем обрано три опції: «платіжна картка кредитка «Універсальна», «пенсійна картка» та «ідентифікація з паспортом».

Так, у анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Має місце у заяві й застереження про те, що Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Клієнт зобов`язалася виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.

До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст.1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). 

Згідно з частиною першою ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, окрім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків при застосуванні конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Визначальним є додержання письмової форми договору. 

При розгляді даного спору апеляційний суд ураховує, що у постанові від 03 липня 2019 року (провадження №14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила про відступ від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження №6-144цс14).

Разом із тим, відсутні підстави вважати витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів  пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів  пільгового періоду» і  Умови та правила надання банківських послуг частиною кредитного договору, оскільки ці документи не містять підпису ОСОБА_1 , а тому умови щодо процентів за користування кредитом та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань не можна вважати узгодженими між сторонами (а.с.9-24). Окрім того, не визначено й пільгового періоду.

В анкеті-заяві позичальника від 23 червня 2010 року, підписаною ОСОБА_1 , визначено кредитний ліміт у розмірі 3 000 грн. Разом із тим, у позовній заяві та в розрахунку банком зазначається про кредитний ліміт у сумі 4 004,25 грн. Відповідач, кредитними коштами користувалася, а тому не заперечувала проти збільшення банком у односторонньому порядку кредитного ліміту.

Із довідки АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що ОСОБА_1 банком надавалися три кредитні картки, зокрема, картки номер НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та 5168742357840648 (а.с.70). У виписці руху коштів, наданій банком суду апеляційної інстанції, відображені операції по зазначених карткових рахунках, із яких вбачається, що ОСОБА_1 кредитними коштами користувалася (знімала готівку в банкоматі, розраховувалася у магазинах тощо), а також періодично частково погашала заборгованість (а.с.71-73). 

Разом із тим, у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про розмір процентної ставки за користування кредитом та встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім процентів за користування кредитом стягнути пеню і штраф відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент підписання відповідачем анкети-заяви містили умови щодо сплати неустойки (пені, штрафу) саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Окрім того, роздруківка Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Тарифи і Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір процентної ставки за користування кредитом, пені та штраф, витяги з Тарифів і з Умов та правил не можна вважати складовою частиною спірного договору, оскільки вони не підписані відповідачем. Отже, недодержання письмової форми для процентів за користування кредитом, пені та штрафу, не дає підстав розцінювати умови, прописані у витягах з Тарифів та з Умов і правил, як невід`ємну складову частину змісту договору, а тому суд першої інстанції правильно не вважав надані позивачем витяги з відповідних документів складовою частиною спірного договору та обґрунтовано відмовив у стягненні сум, на яких наполягає банк, тобто процентів за користування кредитом, пені та штрафу.

Отже відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Із огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що банком не доведена заборгованість за кредитними зобов`язаннями у вигляді процентів за користування кредитом у сумі 6 939,69 грн., пені в сумі 8 121,34 грн. та штрафу - 500 грн. (фіксованої частини) і 953,26 грн. (процентної складової). 

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в оскарженій частині ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому залишається у цій частині без змін, що відповідає положенням ст.375 ЦПК України.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення, а заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 03 вересня 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: 

Повний текст постанови складений 27 січня 2020 року.