Постанова                                                                                                                                                                                         
Іменем України                                                                     
11 грудня 2019 року
м. Київ
 
справа № 295/16301/16-ц
провадження № 61-17451св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - | Ступак О. В., |
суддів: | Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Усика Г. І., | Погрібного С. О., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
треті особи: Національний банк України, Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду Житомирської області від 07 грудня 2017 року у складі судді Гумен Н. В. та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 06 лютого 2018 року у складі колегії суддів:                       Талько О. Б., Шевчук А. М., Коломієць О. С.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність Публічного акціонерного товариства комерційного банка «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк) щодо відмови укласти з нею на оголошених Банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам, договір про відкриття банківського особового (поточного) рахунку в іноземній валюті (дол. США) для здійснення з його використанням касових операцій щодо приймання, видачі та перерахування коштів в іноземній валюті, а також зобов`язати відповідача укласти з нею зазначений договір, здійснивши процедуру ідентифікації та верифікації за оригіналом паспорта та ідентифікаційного коду, а також викласти у договорі умови відкриття, ведення та закриття банківського рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку.
На обґрунтування позову зазначила, що з метою задоволення власних споживчих потреб 15 листопада 2016 року вона звернулась до відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» із письмовою пропозицією укласти на оголошених Банком умовах договір банківського рахунку в іноземній валюті. При цьому просила укласти договір у письмовій формі, зазначивши у ньому умови відкриття, ведення та закриття рахунку, тарифи та інші платежі, які споживач повинен сплачувати за надання банківських послуг.
Звертаючись до Банку з такою пропозицією, вона надала всі документи, необхідні для проведення процедури ідентифікації та верифікації особи.Проте працівники Банку безпідставно відмовили їй в укладенні договору. Оскільки зазначені дії не узгоджуються з вимогами законодавства та свідчать про порушення її прав, просила задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 07 грудня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з відповіддю ПАТ КБ «ПриватБанк» від 30 травня 2016 року № 20.1.0.0.0/7-20161115/2504 на пропозицію від 15 листопада 2016 року № 2683 Банк запропонував ОСОБА_1 оформити картку для виплат (платіжний інструмент), за допомогою якої можливо здійснювати розрахунково-касові операції щодо видачі або приймання готівкових грошових коштів в іноземній валюті (дол. США). Відповідь ПАТ КБ «ПриватБанк» повністю відповідає потребам ОСОБА_1 , викладеним у пропозиції               від 15 листопада 2016 року, крім того, суд звернув увагу, що вимоги щодо укладання договору поточного рахунку пропозиція ОСОБА_1 не містить, як їх не містять первісні позовні вимоги та врахована судом заява про зміну (уточнення) предмета позову (викладення в новій остаточній редакції її прохальної частини), подана позивачем 07 грудня 2017 року та долучена до матеріалів справи.
Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 06 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що пропозиція відповідача оформити на ім`я ОСОБА_1 картку для виплат у порядку, передбаченому Умовами та Правилами надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», узгоджується з положеннями статей 207, 208, 1067 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а також пунктом 1.9 Інструкції про порядок відкриття, використання та закриття рахунків у національній та іноземній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Окрім того, звернувшись до суду з позовом про зобов`язання ПАТ КБ «ПриватБанк» укласти договір банківського рахунку, ОСОБА_1 обрала спосіб захисту, який суперечить нормам цивільного законодавства, оскільки ним передбачено свободу договору та неприпустимість примусу щодо вступу у договірні відносини.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи
 
У квітні 2018 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу (після усунення недоліків - уточнену редакцію касаційної скарги у червні 2018 року) на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 07 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 06 лютого 2018 року у вищевказаній справі, в якій скаржник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга обґрунтована посиланням на положення нормативно-правових актів щодо порядку відкриття та обслуговування рахунків, те, що обов`язковою передумовою виконання Банком взятих на себе зобов`язань щодо видачі, приймання чи/або переказу грошових коштів в іноземній валюті є відкриття Банком фізичній особі банківського клієнтського (особового, поточного, 2620) рахунку, відкритого на підставі відповідного договору, який укладається в письмовій формі, один з примірників якого зберігається в банку, а другий банк зобов`язаний надати клієнту під підпис, і висновок суду першої інстанції про те, що вимоги щодо укладання договору поточного рахунку пропозиція не містить, є безпідставним.
 
Також заявник зазначає, що з урахуванням частини другої статті 1067 ЦК України відповідач при зверненні до нього позивача з пропозицією укласти договір про відкриття банківського рахунку повинен був невідкладно, 15 листопада 2016 року, розглянути вказану пропозицію позивача, і для укладання цього договору вчинити певні дії, які б свідчили про намір відповідача укласти з позивачем договір про відкриття банківського рахунку, натомість працівник відповідача, до якого звернулася позивач, необґрунтовано ухилився від укладення договору банківського рахунка. Банк зобов`язаний надати клієнту у спосіб, визначений банком та клієнтом, у тому числі за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем примірник договору, що дає змогу встановити дату його укладення.
 
Судами попередніх інстанцій помилково покладено в основу рішень доводи відповідача, що Банк не відмовляв позивачу в укладенні договору і ним було запропоновано позивачу оформити картку для виплат, для обслуговування якої буде відкритий поточний рахунок. Однак відповідачем не надано суду доказів оформлення 15 листопада 2016 року анкети-заяви на ім`я позивача, з вказівкою на прийняття цієї пропозиції. Відповідачем не надано доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позивачем пам`ятки клієнта, яка є складовою анкети-заяви, умов та правил надання банківських послуг, правил надання послуг (виконання робіт) і тарифів, що в сукупності із заявою свідчило би про прийняття 15 листопада                    2016 року ОСОБА_1 публічної пропозиції відповідача щодо оформлення платіжної картки для виплат.
 
При вирішенні спору суди попередніх інстанцій залишили поза увагою і не надали жодної оцінки тому, що відповідач не розглянув по суті пропозицію позивача                       від 15 листопада 2016 року щодо укладання договору про відкриття банківського рахунку в іноземній валюті (дол. США), яку повинен був розглянути невідкладно при зверненні позивача, до цього часу письмової відповіді з викладенням мотивів відмови у задоволенні цієї пропозиції від 15 листопада 2016 року ОСОБА_1 не отримувала, так само як і будь-якого повідомлення про продовження терміну його розгляду.
 
Окрім цього, судом першої інстанції порушено вимоги процесуального закону, оскільки не направлено копії заяви ОСОБА_1 про зміну предмета позову всім учасникам судового розгляду справи, яку вона подала через канцелярію суду у відповідній кількості, для ознайомлення та надання суду своїх пояснень, доводів, міркувань щодо питань, які виникають зі зміною предмета позову, і відповідачем так і не надано витребувану судом копію внутрішньобанківського положення ПАТ КБ «ПриватБанк» про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, що має важливе юридичне значення для правильного вирішення справи.
 
Від інших учасників справи до Верховного Суду не надходило відзивів на касаційну скаргу ОСОБА_1 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 17 квітня 2018 року цю касаційну скаргу призначено судді Лесько А. О.
Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , витребувано матеріали справи з Богунського районного суду м. Житомира та надано строк для подачі відзиву на касаційну скаргу. 
Розпорядженням керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2019 року призначено повторний автоматичний розподіл судової справи та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цю судову справу призначено судді Гулейкову І. Ю.
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2019 року справу призначено досудового розгляду.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частинидругої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 15 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» з письмовою пропозицією на оголошених Банком умовах, що відповідають банківським правилам, відкрити на її ім`я банківський клієнтський рахунок в іноземній валюті (дол. США) для здійснення розрахунково-касових операцій щодо видачі або приймання готівкових коштів за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та законодавства України.
 
Долучений до матеріалів справи лист ПАТ КБ «ПриватБанк» від 30 грудня 2016 року № 20.1.0.0.0/7-20161115/2504 свідчить про те, що на дане звернення ОСОБА_1 було запропоновано оформити картку для виплат, для використання якої відкривається поточний рахунок. Відповідачем також повідомлені переваги оформлення картки для виплат із зазначенням конкретних розрахунково-касових операцій, які можливо здійснювати за допомогою даного електронного платіжного засобу (знімати готівку; оплачувати покупки та послуги; оплачувати комунальні послуги в касах банку, через термінали чи мобільний додаток; здійснювати купівлі через мережу Інтернет; замовляти квитки, бронювати готелі тощо; переказувати грошові кошти на інші картки; оплачувати покупки за кордоном).
На підтвердження існування публічної оферти представником відповідача був наданий долучений до матеріалів справи витяг з Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» в редакції станом на 01жовтня 2016 року.
Нормативно-правове обґрунтування
 
Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України (тут і далі нормативні акти - в редакції станом на листопад-грудень 2016 року: період виникнення спірних правовідносин, якщо не зазначене інше) за договором банківського рахунка, банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
 
Відповідно до статті 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.
 
Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.
 
Банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами.
 
У разі необґрунтованого ухилення банку від укладення договору банківського рахунка клієнт має право на захист відповідно до цього Кодексу.
 
За змістом статті 633 ЦК України (частини перша-четверта) публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
 
Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
 
Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.
 
Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг).
 
У разі необгрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою.
 
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).
 
Підпунктом 7.1.2 пункту 7.1 статті 7 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон № 2346) встановлено, що поточний рахунок - це рахунок, який відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.
 
Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків (підпункт 7.1.5 пункту 7.1 статті 7 Закону № 2346).
 
Згідно з пунктом 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (далі - Інструкція НБУ № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки.
 
Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України (пункт 1.8 глави 1 Інструкції НБУ № 492).
 
Договір банківського рахунку та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі. Один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 глави 1 Інструкції НБУ № 492).
 
Пункт 1.9 розділу І Інструкції НБУ № 492 станом дату ухвалення судом першої інстанції рішення мав таку редакцію: договір банківського рахунку та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі (паперовій або електронній). Електронна форма договору має містити електронний підпис/електронний цифровий підпис клієнта (представника клієнта) та уповноваженої особи банку відповідно до вимог, установлених нормативно-правовим актом Національного банку з питань застосування електронного підпису в банківській системі України.
 
Договір банківського рахунку та договір банківського вкладу можуть укладатися шляхом приєднання клієнта до публічної пропозиції укладення договору (оферта), який розміщений у загальнодоступному для клієнта місці в банку та на його офіційному сайті в мережі Інтернет.
 
Банк зобов`язаний надати клієнту у спосіб, визначений банком та клієнтом, у тому числі за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем примірник договору, що дає змогу встановити дату його укладення.
 
Відповідно до пункту 8.1 Інструкції НБУ № 492 клієнт - власник поточного рахунку має право здійснювати операції за цим рахунком з використанням електронного платіжного засобу після укладення договору, на підставі якого надається і використовується електронний платіжний засіб.
 
Поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, використовується відповідно до визначених цією Інструкцією режимів поточних рахунків з урахуванням обмежень, установлених законодавством України, у тому числі цією главою (пункт 8.2 глави 8 Інструкції НБУ № 492).
 
Обмеження щодо використання коштів з поточного рахунку фізичної особи-підприємця та фізичної особи за допомогою електронного платіжного засобу були деталізовані в пунктах 8.3-8.4 глави 8 Інструкції НБУ № 492.
 
За змістом пункту 1.31 статті 1 Закону № 2346 платіжний інструмент - засіб певної форми на паперовому, електронному чи іншому носії інформації, який використовується для ініціювання переказів. До платіжних інструментів належать документи на переказ та електронні платіжні засоби.
 
У свою чергу документ на переказ - це електронний або паперовий документ, що використовується суб`єктами переказу, їх клієнтами, кліринговими, еквайринговими установами або іншими установами - учасниками платіжної системи для передачі доручень на переказ коштів (пункт 1.6 статті 1 Закону № 2346), а електронний платіжний засіб - це платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ (пункт 1.14 статті 1 Закону № 2346).
 
На момент звернення клієнта до Банку з пропозицією про укладення договору та відкриття рахунку згідно з чинним Планом рахунків бухгалтерського обліку банків України (затвердженим постановою Правління НБУ від 17 червня 2004 року № 280):
кошти на вимогу фізичних осіб обліковувались на рахунку «2620» (розділ 26 «Кошти клієнтів банку»);
кошти в розрахунках фізичних осіб обліковувались на рахунку «2622» (розділ 26 «Кошти клієнтів банку»);
кошти на вимогу фізичних осіб для здійснення операцій з використанням платіжних карток обліковувались на рахунку «2625» (розділ 26 «Кошти клієнтів банку»).
 
Згідно з Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України відповідної редакції:
призначення рахунку 2620 «Кошти на вимогу фізичних осіб»: облік вкладів (депозитів) на вимогу фізичних осіб, у тому числі поточні рахунки фізичних осіб та розрахунки за ними; надані кредити овердрафт (згідно з Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України відповідної редакції);
призначення рахунку 2622 «Кошти в розрахунках фізичних осіб»: облік коштів у розрахунках (кошти до настання дати валютування, акредитиви, грошове покриття, облік грошових сум, прийнятих у депозит нотаріуса, тощо);
призначення рахунку 2625 «Кошти на вимогу фізичних осіб для здійснення операцій з використанням платіжних карток»: облік коштів на вимогу фізичних осіб для здійснення операцій з використанням платіжних карток; надані кредити овердрафт.
 
На дату ухвалення судами попередніх інстанцій оскаржуваних рішень згідно з діючим Планом рахунків бухгалтерського обліку банків України (затвердженим постановою Правління НБУ від 11 вересня 2017 року № 89, у відповідній редакції) розподіл та призначення зазначених рахунків залишились без змін.
 
При цьому у пункті 5 цієї постанови Правління НБУ від 11 вересня 2017 року № 89 передбачено банкам України забезпечити до 01 січня 2019 року поступовий перехід на здійснення операцій з використанням платіжних карток із застосуванням балансових рахунків 2600 АП «Кошти на вимогу суб`єктів господарювання» групи рахунків 260 «Кошти на вимогу суб`єктів господарювання», 2620 АП «Кошти на вимогу фізичних осіб» групи рахунків 262 «Кошти на вимогу фізичних осіб», 2650 АП «Кошти на вимогу небанківських фінансових установ» групи рахунків 265 «Кошти небанківських фінансових установ» розділу 26 класу 2 Плану рахунків.
 
На дату прийняття цієї постанови судом касаційної інстанції План рахунків бухгалтерського обліку банків України у чинній редакції не містить рахунок 2625 «Кошти на вимогу фізичних осіб для здійснення операцій з використанням платіжних карток».
 
Згідно з пунктом 9 розділу І Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ від 05 листопада 2014 року № 705, банк зобов`язаний ідентифікувати та верифікувати клієнтів, які відкривають рахунки в банку, і користувачів електронних платіжних засобів, які здійснюють операції з їх використанням за цими рахунками, відповідно до порядку, установленого законодавством України, що регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.
 
Главою 2 Інструкції НБУ № 492 (у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин та ухвалення судами оскаржуваних рішень) був передбачений наступний порядок ідентифікації та верифікації клієнтів: банки зобов`язані на підставі офіційних документів або засвідчених в установленому законодавством України порядку їх копій ідентифікувати та верифікувати клієнтів - власників рахунків/представників власників рахунків/осіб, які відкривають рахунки на користь третіх осіб у порядку, установленому законодавством України з питань запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та нормативно-правовим актом Національного банку з питань фінансового моніторингу. Рахунок клієнту відкривається лише після його ідентифікації та верифікації банком.
 
Ідентифікація клієнта не є обов`язковою, якщо клієнт уже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований та верифікований відповідно до вимог законодавства України (пункт 2.1 глави 2 Інструкції НБУ № 492).
 
Банк під час ідентифікації та верифікації клієнта встановлює ідентифікаційні дані про цього клієнта, передбачені статтею 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (пункт 2.3 глави 2 Інструкції НБУ № 492).
 
Уповноважений працівник банку здійснює ідентифікацію та верифікацію клієнта під час укладення з клієнтом договору банківського вкладу або договору банківського рахунку (пізніше додано посилання і на договір рахунку умовного зберігання (ескроу)) в порядку, визначеному внутрішніми положеннями банку (пункт 2.6 глави 2 Інструкції НБУ № 492).
 
Банк має право витребувати від клієнта інші документи та відомості, крім визначених цією Інструкцією, з метою ідентифікації та верифікації його особи, змісту діяльності та фінансового стану (абзац перший пункту 2.9 глави 2 Інструкції НБУ № 492).
 
Банк зобов`язаний відмовитися від відкриття рахунку, якщо здійснення ідентифікації та верифікації клієнта відповідно до вимог законодавства України є неможливим (абзац другий пункту 2.9 глави 2 Інструкції НБУ № 492).
 
Статтею 9 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1702-VII «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (далі - Закон № 1702, у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин та ухвалення судами оскаржуваних рішень), яка визначає порядок ідентифікації, верифікації та вивчення клієнтів, передбачено, що ідентифікація та верифікація клієнта здійснюються до/або під час встановлення ділових відносин, вчинення правочинів (крім випадків, передбачених цим Законом), але до проведення фінансової операції, відкриття рахунка (частина восьма статті 9 цього Закону).
 
Суб`єкти первинного фінансового моніторингу під час ідентифікації та верифікації резидентів встановлюють: для фізичної особи - прізвище, ім`я та по батькові, дату народження, номер (та за наявності - серію) паспорта громадянина України (або іншого документа, що посвідчує особу та відповідно до законодавства України може бути використаним на території України для укладення правочинів), дату видачі та орган, що його видав, реєстраційний номер облікової картки платника податків України (або ідентифікаційний номер згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів) або номер (та за наявності - серію) паспорта громадянина України, в якому проставлено відмітку про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків України чи номер паспорта із записом про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків України в електронному безконтактному носії (пункт 1 частини дев`ятої статті 9 Закону № 1702).
 
Ідентифікація клієнта не є обов`язковою у разі проведення фінансової операції особами, які раніше були ідентифіковані або верифіковані згідно з вимогами закону (частина п`ятнадцята статті 9 Закону № 1702).
 
Стаття 10 Закону № 1702 регулює відмову суб`єкта первинного фінансового моніторингу від проведення фінансової операції, зокрема суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний: відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі, коли здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта (у тому числі встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), є неможливим або якщо у суб`єкта первинного фінансового моніторингу виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного імені; відмовитися від проведення переказу в разі відсутності даних, передбачених частинами дванадцятою і тринадцятою статті 9 цього Закону; відмовити клієнту в обслуговуванні (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) у разі встановлення факту подання ним під час здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта (поглибленої перевірки клієнта) недостовірної інформації або подання інформації з метою введення в оману суб`єкта первинного фінансового моніторингу.
 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини другої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Позивач після подання до суду першої інстанції своєї позовної заяви (а. с. 1-3) змінювала декілька разів предмет позову (а. с. 34), останній раз - 07 грудня                       2017 року (а. с. 144), де у своїй заяві про зміну (уточнення) предмета позову просила: забезпечити судовий захист прав споживача ОСОБА_1 у справі за її позовом; задовольнити її позовну заяву в повному обсязі; визнати протиправною бездіяльність ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо відмови укласти із ОСОБА_1 на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам, договір про відкриття банківського особового (поточного, 2620) рахунку в іноземній валюті (дол. США) для здійснення з його використанням касових операцій щодо приймання, видачі та перерахування грошових коштів в іноземній валюті; зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» вчинити певні дії, а саме: укласти із ОСОБА_1 на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам, договір про відкриття банківського особового (поточного, 2620) рахунку в іноземній валюті (дол. США) для здійснення з його використанням касових операцій щодо приймання, видачі та перерахування грошових коштів в іноземній валюті. Для укладання договору здійснити, як того вимагає стаття 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», процедуру ідентифікації та верифікації ОСОБА_1 за оригіналами паспорта та ідентифікаційного коду. В тексті договору викласти умови відкриття, ведення та закриття банківського рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку.
 
Колегія суддів не погоджується з доводами касаційної скарги заявника щодо бездіяльності Банку щодо відкриття банківського рахунку 2620, оскільки у своєму письмовому зверненні до відповідача 15 листопада 2016 року ОСОБА_1 просила негайно (у день) звернення, на оголошених Банком умовах, що відповідають банківським правилам, відкрити на ім`я ОСОБА_1 банківський клієнтський рахунок в іноземній валюті (дол. США) для здійснення розрахунково-касових операцій щодо видачі або приймання готівкових коштів в іноземній валюті (дол. США), за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та законодавства України (з посиланням на статтю 1067 ЦК України та статтю 7 Закону № 2346), на що відповідач відреагував пропозицією оформити картку (електронний платіжний засіб), що входить до категорії платіжних інструментів.
 
Позивач у своєму письмовому зверненні до Банку в листопаді 2016 року (а. с. 4) не уточнювала, який саме платіжний інструмент вона мала на увазі, отже, відповідач здійснив певні дії, що не носять пасивний характер, а цілком відповідають меті звернення клієнта (в цьому випадку - ОСОБА_1 ) щодо відкриття банківського рахунку (з боку Банку - пропозиція відкриття рахунку для здійснення операцій з використанням платіжних карток). Уточнення позовних вимог щодо відкриття саме поточного рахунку (2620) під час розгляду справи у грудні 2017 року, тобто вже після виникнення спірної ситуації між сторонами, не може бути наслідком притягнення Банку до відповідальності або задоволення позовних вимог в цій частині.
 
Отже, в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.
 
Посилання заявника у касаційній скарзі, що суд першої інстанції не направив всім учасникам судового розгляду справи її заяву про зміну (уточнення) предмета позову, відхиляються колегією суддів, оскільки відповідно до частини другої статті 31 ЦПК України (у редакції станом на дату розгляду справи) саме до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а згідно з журналом судового засідання від 07 грудня 2017 року (а. с. 152-159) приєднання цієї заяви до матеріалів справи відбулось до переходу розгляду справи по суті та оголошення позовної заяви, за присутності на цьому судовому засіданні позивача, її представника та представника відповідача, за відсутності заперечень від сторін щодо долучення цієї заяви до матеріалів справи та початку розгляду справи по суті, клопотань з боку відповідача про надання йому додаткового часу для надання заперечень на неї, завчасного належного повідомлення третіх осіб про всі судові засідання у справі (а. с. 14, 15, 21, 48, 49, 55, 57, 67, 68, 77, 78, 96, 97, 121, 122, 134, 135), наявністю клопотання від Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про розгляд справи без їх участі та неоскарженням третіми особами судових рішень першої та апеляційної інстанцій.
 
Посилання позивача на неотримання нею письмової відповіді на своє звернення                 від 15 листопада 2016 року, невідповідність редакції наданого відповідачем витягу з Умов та Правил надання банківської послуг Банку дню звернення ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» з пропозицією укласти договір стосуються встановлених судами фактичних обставин у справі та переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
 
Разом з тим, з урахуванням наведених у попередньому розділі цієї постанови норм, існує обмежене коло випадків, коли банк як суб`єкт первинного фінансового моніторингу може відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) з клієнтом або проведення фінансової операції (передбачені зокрема статтею 10 Закону № 1702).
 
Посилання відповідача на відмову у відкритті поточного рахунку через те, що Банк натомість запропонував ОСОБА_1 оформити картку, для чого також відкривається поточний рахунок, не приймається Верховним Судом, оскільки відповідь не містить передбачені законодавством підстави для відмови Банком у встановленні (підтриманні) ділових відносин із ОСОБА_1 або проведення фінансової операції. При цьому зверненню клієнта щодо відкриття рахунку кореспондує встановлене статтею 1067 ЦК України зобов`язання банківської установи укласти договір банківського рахунку з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.
 
Відповідачем не надано доказів, що Банк, всупереч зазначеній статті ЦК України та пункту 1.3 Інструкції НБУ № 492 (у відповідній редакції), не мав можливості прийняти на банківське обслуговування позивача або були передбачені законом чи його банківськими правилами підстави для відмови у відкритті рахунку.
 
Отже, доводи касаційної скарги знайшли своє часткове підтвердження та Верховний Суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог   ОСОБА_1 щодо зобов`язання відкрити для неї відповідачем рахунок.
 
При цьому деталізовані умови, за яких позивач просить відкрити їй поточний рахунок, не підлягають задоволенню, оскільки за умови існування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, який містить систематизований перелік рахунків бухгалтерського обліку, що використовується для детальної та повної реєстрації всіх банківських операцій з метою забезпечення потреб складання фінансової звітності; законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, в частині щодо ідентифікації та верифікації клієнта; та визначення належними нормативно-правовими актами порядку використання поточних рахунків, у цьому немає потреби, оскільки відноситься до порядку виконання судового рішення, що передбачено відповідним законодавством, яке регулює порядок взаємовідносин сторін у таких випадках.
 
У статті 64 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність» закріплено, що банк зобов`язаний ідентифікувати та верифікувати відповідно до вимог законодавства України зокрема клієнтів (крім банків, зареєстрованих в Україні), що відкривають рахунки в банку.
 
Підпунктом 1 пункту 55 Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління НБУ від 26 червня 2015 року № 417, передбачено, що банк з метою здійснення ідентифікації та верифікації клієнтів/представника клієнта встановлює передбачені Законами України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та «Про банки і банківську діяльність» відомості в такому порядку: у разі відкриття поточного, вкладного (депозитного), кореспондентського рахунку - відповідно до нормативно-правових актів Національного банку, що регулюють порядок відкриття відповідних рахунків.
 
У свою чергу частиною першою статті 1068 ЦК України закріплено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.
 
Режим використання поточного рахунку, що відкривається фізичній особі, врегульований у пункті 14 розділу І Інструкції НБУ № 492 (чинна редакція), зокрема: за поточними рахунками, що відкриваються банками клієнтам-резидентам у національній валюті, здійснюються всі види розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України.
 
Забороняється використовувати поточні рахунки фізичних осіб, що відкриваються для власних потреб, для проведення операцій, пов`язаних із здійсненням підприємницької та незалежної професійної діяльності. За поточними рахунками в національній валюті фізичних осіб - резидентів здійснюються всі види розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України, які не пов`язані із здійсненням підприємницької та незалежної професійної діяльності.
 
Особливості здійснення операцій за рахунками окремих клієнтів визначаються у положеннях цієї Інструкції, якими встановлюються особливості порядку їх відкриття.
 
Клієнти банків здійснюють валютні операції за рахунками відповідно до валютного законодавства та нормативно-правових актів Національного банку України з питань здійснення операцій з валютними цінностями.
 
Отже, чинним законодавством врегульовані в повній мірі деталізовані в резолютивній частині позовної заяви ОСОБА_1 (з урахуванням заяви про зміну (уточнення) предмета позову) від 07 грудня 2017 року) умови щодо відкриття їй відповідачем рахунку на договірній основі, а обраний нею спосіб захисту в цій частині не відповідає статті 16 ЦК України.
 
Щодо викладення в тексті договору умов відкриття, ведення та закриття банківського рахунку, тарифів, коштів, які споживач має сплатити за таким договором, - зазначене регулюється відповідними нормами ЦК України щодо порядку укладення договорів, а пункт 7 розділу І Інструкції НБУ № 492 (чинна редакція) уточнює, що умови відкриття рахунку та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом, і не повинні суперечити вимогам цієї Інструкції.
 
Суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення помилково виходив із того, що поточний рахунок для фізичних осіб відкривається в ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом приєднання клієнта до Умов та Правил надання банківських послуг на підставі анкети-заяви, відкриття та отриманням картки для виплат, відповідь Банку повністю відповідає потребам ОСОБА_1 та її пропозиція Банку не містить вимог щодо укладання договору поточного рахунку, не надавши належним чином правового аналізу недотримання відповідачем статті 1067 ЦК України та пункту 1.3 Інструкції НБУ № 492 (у відповідній редакції). Суд апеляційної інстанції на зазначене також не звернув уваги, погоджуючись при цьому, що пропозиція відповідача оформити на ім`я ОСОБА_1 картку для виплати у порядку, передбаченому Умовами та Правилами Банка, узгоджується з положеннями статей 207, 208, 1067 ЦК України та пункту                  1.9 Інструкції НБУ № 492 (у відповідній редакції), але не надавши належної оцінки доводам апелянта про відсутність доказів з боку Банку щодо оформлення навіть такої картки.
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, судові рішення першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам статті 213 ЦПК України (у редакції станом на дату ухвалення рішення судом першої інстанції)/статті 263 ЦПК України (у редакції станом на дату ухвалення постанови судом апеляційної інстанції) щодо законності й обґрунтованості та підлягають скасуванню відповідно до вимог статті 412 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Щодо судових витрат
Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
 
Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
 
Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 (одна з двох вимог немайнового характеру) з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн за подання позовної заяви, 826,80 грн - за подання апеляційної скарги та 1 102,40 грн - за подання касаційної скарги, а разом - 2 480,40 грн.
 
Керуючись статтями 141, 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Богунського районного суду Житомирської області від 07 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 06 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.
 
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Зобов`язати Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» укласти із  ОСОБА_1 договір банківського рахунку на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.
 
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
 
Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 2 480,40 грн.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили вз моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | О. В. Ступак
Судді: | І. Ю. Гулейков
| С. О. Погрібний
| Г. І. Усик
| В. В. Яремко