ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" січня 2020 р.                                            Справа №914/762/19
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого судді                                                             Дубник О.П.
суддів                                                                                 Зварич О.В.
                                                                                 Хабіб М.І.
за участю секретаря судового засідання Кіри О.С.                    
розглянув апеляційні скарги ТзОВ "Тропік" б/н від 06.09.2019 (вх. № 01-05/3339/19 від 09.09.2019), ТОВ "Дніпровська плодоовочева база" б/н від 16.09.2019р. (вх.№01-05/3522/19 від 26.09.2019р.)
на рішення Господарського суду Львівської області від 15.08.2019 (суддя Березяк Н.Є., повний текст складено 19.08.2019) 
у справі № 914/762/19
за позовом: ТОВ "Дніпровська плодоовочева база", м. Київ
до відповідача: ТзОВ "Тропік", м. Львів 
про стягнення 364680,68 грн (з яких: 291600,00 грн - неустойка в розмірі трьохмісячної орендної плати, 44554,88 грн - 13 відсотків річних та 28525,80 грн - інфляційні втрати).

за участю представників: 
від позивача: не з`явився (належно повідомлений);
від відповідача: ОСОБА_1 - керівник; Якимів О.М. - адвокат (ордер серія ЛВ №145973    від 05.09.2019).

1.Розгляд справи.
Відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст.ст. 35, 36, 37 ГПК України не заявлялось.
Судове засідання фіксувалось за допомогою технічних засобів звукозапису, згідно з ст. 222 ГПК України, оскільки позивач не направив свого представника до Північного апеляційного господарського суду для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції згідно ухвали суду від 18.12.2019.
Причини відкладення розгляду справи викладено у відповідних ухвалах суду. 
Судом застосовано принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до практики Європейського суду з прав людини, згідно ухвали суду від 18.12.2019 року.
2. Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.
Позивач про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений 23.12.2019 року, про що свідчать список згрупованих рекомендованих відправлень від 21.12.2019 року та інформація з сайту  ПАТ «Укрпошта» щодо відстеження поштового відправлення.
Відповідно до п.п. 1,2 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Хід розгляду судом апеляційної інстанції клопотань сторін про призначення судової почеркознавчої експертизи та експертизи давності документа (технічної ) відображено в протоколі судового засідання від 29.01.2020.
3. Короткий зміст позовних вимог.
3.1. ТОВ "Дніпровська плодоовочева база" 10.04.2019 звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до ТзОВ "Тропік" про стягнення заборгованості за договором оренди № 8 від 26.10.2016 року в сумі 364680,68 грн, з них: неустойки 291600,00 грн (трьохмісячна орендна плата), 13% річних  44554,88 грн та інфляційних втрат 28525,80 грн.
3.2. В обґрунтування заявлених вимог посилається на лист відповідача від 29.11.2017 як його ініціативу дострокового припинення договірних стосунків, внаслідок чого відповідач зобов`язаний сплатити неустойку, 13 відсотків річних, передбачені умовами договору,  і інфляційні.
4.Короткий зміст рішення суду першої інстанції. 
4.1. Рішенням Господарського суду Львівської області від 15.08.2019 у  задоволенні позову відмовлено.
4.3. Судове рішення мотивоване ст.ст. 11, 258, 509, 549, 610, 611, ч. 1 ст. 612, ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 759, ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст.ст. 173, ч. 1 ст. 174, ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України (далі - ГК України) і зроблено висновок, що укладений між сторонами договір оренди № 8 від 26.10.2016 року достроково розірвано з ініціативи відповідача, тому на підставі п. 9.7. договору відповідач протягом місяця з дня розірвання договору, тобто до 31.01.2018 року зобов`язаний був сплатити позивачу неустойку в розмірі трьохмісячної орендної плати. Суд відмовив відповідачу в проведенні експертизи, оскільки наявний на листі від 29.11.2017 року  підпис особи, завірений гербовою печаткою відповідача, а відтак, подальші дії товариства, а саме повернення орендованого приміщення за договором оренди №8 від 26.10.2016 року саме 31.12.2017 року, підписання Акту повернення та завірення його печаткою сторін спростовує доводи відповідача про не підписання цього листа, а жодних інших письмових доказів, які б свідчили про припинення договору з ініціативи орендодавця чи за згодою сторін, відповідач суду не надав. Суд дійшов висновку, що підписання листа уповноваженою на те особою підтверджується наявністю на спірному листі відтиску печатки, як юридичної особи відповідача, а відповідачем не доведено фактів протиправності використання своєї печатки чи доказів її втрати, так само як і не надано доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки.
Що стосується доводів відповідача про застосування позовної давності до даних правовідносин, то така заява задоволена судом, оскільки строк позовної давності почав свій перебіг 31 січня 2018 року, а закінчився - 31 січня 2019 року, позовна заява була підписана 07.03.2019 року та направлена до Господарського суду Львівської області 10.04.2019 року, відтак, позивачем пропущений  строк на звернення до суду із захистом можливого порушення своїх прав.
При розгляді справи і дослідженні доказів судом встановлено розбіжності в тексті договору оренди № 8 від 26.10.2016,  наданого позивачем,  та в примірнику договору, наданому відповідачем.  Оцінюючи зміст пункту 14.3 договору оренди №8  від 26 жовтня 2016 року, який  наявний в примірнику договору, наданого позивачем, і який відсутній в примірнику договору, наданого відповідачем, суд прийшов до висновку про те, що вказаний пункт не містить однозначного погодження сторонами такої умови договору, як збільшення позовної давності до 5 років.
5. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи.
5.1. ТОВ "Тропік" не погоджується з ухваленим рішенням суду і вважає його прийнятим без з`ясування всіх обставин справи. Стверджує, що обставини спору стосовно порушеного права позивача залишились недослідженими судом першої інстанції, а відмова в позові лише у зв`язку із спливом позовної давності є передчасною. Вказує на те, що єдиним доказом ініціативи відповідача на дострокове розірвання договору оренди, що був наданий позивачем до суду, є лист від 29.11.2017 року про пропозицію дострокового припинення строку дії договору оренди №8 від 26.10.2016 року, який, на думку позивача, підписаний директором ТОВ "Тропік" ОСОБА_1, однак у відзиві на позов відповідач зазначав, що вказаний лист не підписувався керівником ТОВ "Тропік", що свідчить про відсутність волевиявлення відповідача на дострокове розірвання договору оренди. Стверджує, що відповідачем було заявлено у місцевому суді клопотання про призначення експертизи, однак ухвалою суду від 22.07.2019 року в задоволенні клопотання про призначення почеркознавчої експертизи  на предмет встановлення справжності підпису керівника  на листі від 29.11.2017 року відмовлено, а відмова мотивована тим, що до матеріалів справи долучено акт повернення приміщення від 31.12.2017, який розцінено судом   як волевиявлення відповідача щодо повернення орендованого майна. Зазначає, що клопотання про призначення судової почеркознавчої  експертизи було спрямоване на встановлення саме ініціативи відповідача щодо розірвання договору, а не його волевиявлення на повернення майна, акт повернення приміщення встановлює волевиявлення обох сторін, проте не є доказом  ініціативи відповідача щодо  розірвання договору. Стверджує, що місцевий господарський суд не звернув уваги на те, що вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо використання печаток юридичними особами та фізичними особами-підприємцями» від 23.03.2017 року передбачають, що відтиск печатки на документі не визначено як обов`язковий реквізит, а волевиявлення юридичної особи виражається підписом уповноваженої нею особи. Відтиском печатки організації засвідчується лише підпис відповідальної особи, при цьому підпис уповноваженої особи на документах є обов`язковим реквізитом, який надає документу чинності, створює юридичні наслідки. Згідно з ст. 58-1 ГК України наявність або відсутність відбитка печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків. Зазначає, що наявність печатки на листі від 29.11.2017 року не може свідчити про наявність ініціативи відповідача, а обов`язковим об`єктом дослідження, як доказ волевиявлення, мав бути підпис на даному листі. Зазначає, що покликання суду на правову позицію КГС ВС від 23.07.2019 року у справі №918/780/18 є недоречним, оскільки всі досліджувані документи у справі №918/780/18 були підписані до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо використання печаток юридичними особами та фізичними особами-підприємцями» від 23.03.2017 року і ВС не застосував ст. 58-1 ГК України у новій редакції.
Просить змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду Львівської області від 15.08.2019 у справі №914/762/19 в частині підстав відмови від позову, відмовити позивачу в задоволенні позову з підстав відсутності порушеного права та недоведеності позовних вимог, а в решті висновків - залишити без змін.
5.2. ТОВ "Дніпровська плодоовочева база" не погоджується з ухваленим рішенням суду і вважає його незаконним, необґрунтованим. Стверджує, що суд першої інстанції дійшов невірних висновків щодо можливості застосування позовної давності, встановленої п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, місцевий суд не встановив дійсну правову природу забезпечення виконання зобов`язання, яке сторони встановили у п. 9.7 договору №8 від 26.10.2016 року, оскільки сторони договору під неустойкою розуміли вид забезпечення виконання зобов`язання, який попри схожість у назві за своєю правовою природою є відмінним від неустойки (штрафу, пені), яку передбачено ст. 549 ЦК України. З урахуванням встановлення місцевим господарським судом розбіжностей в текстах примірників договорів вважає висновки суду про недосягнення згоди сторонами про збільшення позовної давності до 5 років такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, звертає на візуальні ознаки тексту та вважає, що відповідачем навмисно після підписання договору оренди видалено п. 14.3 аби уникнути обов`язку виплати штрафних санкцій. Зазначає, що саме відповідач посилається на пропуск позовної давності та відсутність п. 14.3 у договорі, підписаному сторонами.
Просить оскаржуване рішення Господарського суду Львівської області від 15.08.2019 у справі №914/762/19 скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задоволити.
5.3. ТОВ "Дніпровська плодоовочева база" у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що саме позивач вимагав або пропонував відповідачу достроково розірвати договір оренди № 8 від 26.10.2016, у акті повернення приміщення, факт підписання якого визнається позивачем, не вказано, що розірвання договору відбулось за взаємною згодою сторін, а тому вважає, що дострокове розірвання договору відбулось саме з ініціативи відповідача, а лист від 29.11.2017 року про дострокове розірвання договору лише додатково підтверджує вказану обставину. Звертає увагу на те, що відповідач у своїй діяльності використовує печатку, на кожному документі, укладеному з позивачем, відповідач проставляв відтиск печатки, а такі дії відповідача підтверджують факт, що відповідач вважає відтиск печатки обов`язковим реквізитом  відповідного документа та підтвердженням підписання такого документа уповноваженою особою.
5.4. ТОВ "Тропік" у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що неустойка за договором оренди № 8 від 26.10.2016 має всі ознаки неустойки, як виду забезпечення виконання зобов`язання, що передбачена ст.ст. 546, 549, ЦК України.  Вважає, що неустойка, як вид забезпечення виконанння зобовязання в спірних договірних відносинах має штрафний характер, виражена в грошовій сумі та вираховується в сумі трьох розмірів орендної плати, що становить 300%  щомісячної орендної плати. 
6. Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи, 26.10.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровська плодоовочева база" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тропік" (орендар) укладено договір оренди №8  (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого, орендодавець зобов`язується передати в оренду, а орендар зобов`язується прийняти у тимчасове платне користування, згідно умов договору приміщення площею 1080 кв.м, яке розташоване на 1-му поверсі, літ "Р" (за планом бюро технічної інвентаризації) та знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Каховська, 64 (а.с. 32-37, т. 1).
Згідно з п. 2.1. Договору орендар вступає в користування приміщенням у день підписання сторонами акту прийому-передачі приміщення. Акт прийому-передачі приміщення підписується протягом трьох календарних днів з моменту підписання цього договору.
Відповідно до п. 3.1. Договору орендар сплачує орендодавцю щомісячну орендну плату, яка нараховується з моменту підписання акту прийому-передачі приміщення та становить 97 200,00 грн в т. ч. ПДВ.
Згідно з п. 9.4. Договору, за порушення терміну внесення орендної плати та сплати платежів згідно п. 3.4. даного договору, орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі 7% за день від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Орендар, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу орендодавця зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 13 (тринадцять) процентів річних від простроченої суми. У разі несплати боргу згідно даного пункту орендодавець має право в односторонньому порядку погасити цю заборгованість за рахунок гарантійного платежу, при цьому гарантійний платіж має бути сплаченим орендарем повторно.
Відповідно до п. 9.7. Договору у випадку дострокового розірвання цього договору з ініціативи орендаря з підстав, інших ніж вказані в п. 11.2.2. цього договору, або у випадку дострокового розірвання цього договору внаслідок порушення орендарем своїх зобов`язань, встановлених цим договором, орендар зобов`язується сплатити орендодавцю неустойку в розмірі трьохмісячної орендної плати, розмір якої встановлений даним договором. Сплата неустойки повинна бути здійснена не пізніше одного місяця з дня розірвання договору.
Згідно з п. 11.1. Договору він набирає чинності з 01.11.2016 року ("Дата початку дії оренди") та діє до 01.10.2019 року, включаючи обидві дати та з правом подальшого продовження дії цього договору, за умови підписання сторонами додаткової угоди щодо погодження істотних умов договору на наступний термін.
Згідно з п. 11.2.2. Договору орендар не має право вимагати дострокового розірвання цього договору за виключення випадків, передбачених чинним законодавством України.
01.11.2016 року сторонами було складено та підписано акт прийому-передачі, відповідно до якого, орендодавець передав, а орендар прийняв згідно Договору №8 від 26.10.2016 року у тимчасове платне користування приміщення площею 1080 кв.м, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Каховська, 64 (а.с. 39, т. 1).
Позивач посилається на те, що 29.11.2017 року ТОВ "Тропік" звернулося до директора ТОВ "Дніпровська плодоовочева база" - Маркович Г.Ф. з пропозицією дострокового припинення строку дії договору оренди № 8 від 26.10.2016 року - 31.12.2017 року (а.с. 40, т. 1).
31.12.2017 року сторонами було складено та підписано акт повернення приміщення за договором оренди № 8 від 26.10.2016 року, відповідно до якого, орендар повертає з тимчасового платного користування, а орендодавець приймає приміщення, площею 1080 кв.м, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Каховська, 64. В результаті огляду та перевірки об`єкта, сторони дійшли згоди, що об`єкт оренди повернутий у належному стані, придатний для використання за призначенням (а.с. 41).
Як зазначає позивач, оскільки договір оренди № 8 від 26.10.2016 року розірваний за ініціативою орендаря, на підставі п. 9.7. Договору відповідач, протягом місяця з дня розірвання договору, тобто до 31.01.2018 року, зобов`язаний був сплатити на користь позивача неустойку в розмірі трьохмісячної орендної плати у розмірі 291  600,00 грн. 
Позивачем 01.03.2019 року було направлено відповідачу претензію про сплату заборгованості у розмірі 291  600,00 грн, 40712,15 грн 13% річних та інфляційних втрат 26933,14 грн на підставі п.п. 3.1, 9.4, 9.7 Договору (а.с. 42-43, т. 1). Зазначена претензія не була отримана відповідачем і повернулась на адресу позивач за закінченням строку зберігання (а.с. 45-46, т. 1).
7. Норми права та мотиви, якими суд апеляційної інстанції  керувався при прийнятті постанови, висновки суду.
Статтею 509 ЦК України  передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини ( п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ст. 627 ЦК України  передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з врахуванням вимог  ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до  ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.759 ЦК України, яка кореспондується із ч.1 ст.283 ГК України,  за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі договору оренди №8 від 26.10.2016 року відповідно до якого, орендодавець зобов`язався передати в оренду, а орендар зобов`язався прийняти у тимчасове платне користування, згідно умов договору приміщення площею 1080 кв.м, яке розташоване на 1-му поверсі, літ "Р" (за планом бюро технічної інвентаризації) та знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Каховська, 64.
Приміщення було передане орендарю згідно акту прийому-передачі від 01.11.2016 року.
Згідно з ч. 1 ст.763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.
Відповідно до п. 11.1. Договору він набирає чинності з 01.11.2016 року та діє до 01.10.2019 року, включаючи обидві дати та з правом подальшого продовження дії цього договору, за умови підписання сторонами додаткової угоди щодо погодження істотних умов договору на наступний термін.
Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до п. 11.2.2. Договору орендар не має право вимагати дострокового розірвання цього договору за виключення випадків, передбачених чинним законодавством України.
Згідно ст. 784 ЦК України наймач має право вимагати розірвання договору найму, якщо: 1) наймодавець передав у користування річ, якість якої не відповідає умовам договору та призначенню речі; 2) наймодавець не виконує свого обов`язку щодо проведення капітального ремонту речі.
Відповідно до п. 9.7. Договору у випадку дострокового розірвання цього договору з ініціативи орендаря з підстав, інших ніж вказані в п. 11.2.2. цього договору, або у випадку дострокового розірвання цього договору внаслідок порушення орендарем своїх зобов`язань, встановлених цим договором, орендар зобов`язується сплатити орендодавцю неустойку в розмірі трьохмісячної орендної плати, розмір якої встановлений даним договором. Сплата неустойки повинна бути здійснена не пізніше одного місяця з дня розірвання договору.
Підставою для звернення позивача до суду слугувало те, що 31.12.2017 року, укладений між сторонами договір оренди № 8 від 26.10.2016 року достроково розірвано з ініціативи відповідача, тому на підставі п. 9.7. договору відповідач протягом місяця з дня розірвання договору, тобто до 31.01.2018 року зобов`язаний був сплатити позивачу неустойку в розмірі трьохмісячної орендної плати, розмір якої, за розрахунком позивача, становить 291600,00 грн., а відповідач у визначений договором строк вказану суму неустойки не сплатив.
У матеріалах справи наявна копія листа ТОВ "Тропік" від  29.11.2017 року до директора ТОВ "Дніпровська плодоовочева база" - Маркович Г.Ф. з пропозицією дострокового припинення строку дії договору оренди № 8 від 26.10.2016 року - 31.12.2017 року (а.с. 40, т. 1). Даний лист містить підпис директора ТОВ "Тропік" ОСОБА_1 та відтиск печатки ТОВ "Тропік".
Відповідач проти позовних вимог заперечив, з огляду на те, що лист від 29.11.2017 року директор ТОВ "Тропік" ОСОБА_1 не підписував, в той час як зазначений лист є єдиною підставою для стягнення грошових коштів. 
Також відповідачем було подано до суду першої інстанції клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи для вирішення питання чи виконаний підпис на листі від 29.11.2017 року ОСОБА_1 особисто чи іншою особою (а.с. 175-177, т. 1). Ухвалою суду першої інстанції від 22.07.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ "Тропік" про призначення судової почеркознавчої експертизи у справі. Місцевий господарський суд зазначив, що до матеріалів справи долучено підписаний сторонами акт повернення приміщення за договором № 8 від 26.10.2016 р., відповідно до якого орендар повернув з тимчасового платного користування по договору №8 від 26.10.2016 р., а орендодавець прийняв складське приміщення площею 1080 кв.м., а тому на думку суду, підписання акту повернення приміщення підтверджує волевиявлення відповідача щодо повернення орендованого майна і зважаючи на наведене, суд відмовив в задоволенні клопотання представника відповідача про призначення почеркознавчої експертизи (а.с .197-199, т. 1). 
Відповідачем повторно було подано до суду першої інстанції клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи для вирішення питання чи виконаний підпис на листі від 29.11.2017 року ОСОБА_1 особисто чи іншою особою (а.с. 238-240, т. 1). Ухвалою суду першої інстанції від 15.08.2019 року зазначене клопотання залишене судом без розгляду, оскільки зазначене клопотання вже було розглянуто судом 22.07.2019 року (а.с. 242, 246-247, т. 1).
До суду апеляційної інстанції відповідачем теж було подано клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи для вирішення питання чи виконаний підпис на листі від 29.11.2017 року ОСОБА_1 особисто чи іншою особою. Позивачем подано заяву від 12.11.2019  про пропонування питань, роз`яснення яких потребує висновку експерта (вх. №01-04/6940/19 від 18.11.2019 року), а відповідачем заперечення від 06.12.2019 (вх. №01-04/7432/19 від 09.12.2019 року) щодо вказаної заяви. Ухвалою суду апеляційної інстанції від 18.12.2019 року зобов`язано сторін надати суду апеляційної інстанції для огляду оригінали наступних документів: позивачу -  листа від 29.11.2017; свій примірник договору оренди № 8 від 26.10.2016; відповідачу - свій примірник договору оренди № 8 від 26.10.2016.
Однак, ухвала суду від апеляційної інстанції від 18.12.2019 року позивачем не була виконана. У судовому засіданні 29.01.2020 суд відмовив в задоволенні клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи, оскільки позивач не надав оригіналу листа від 29.11.2017 року та свій примірник оригіналу договору, а призначення експертизи є неможливим за відсутності оригіналів документів.
Щодо наявного у листі від 29.11.2017 відтиску печатки ТОВ "Тропік", то згідно з ст. 58-1 ГК України використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим, а наявність або відсутність відбитка печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків. Наведене свідчить про помилковість висновку місцевого господарського суду про те, що підписання листа уповноваженою на те особою підтверджується наявністю на спірному листі відтиску печатки, як юридичної особи відповідача, та обгрунтованість відповідних доводів апелянта ТОВ "Тропік".
Враховуючи доводи апелянта про те, що лист від 29.11.2017 року директор ТОВ "Тропік" ОСОБА_1 не підписував, не надання оригіналу вказаного листа позивачем та неможливість призначення судової почеркознавчої експертизи для вирішення питання чи виконаний підпис на листі від 29.11.2017 року ОСОБА_1 особисто чи іншою особою, вказаний лист від 29.11.2017 року не може вважатись достатнім доказом ініціативи відповідача на розірвання договору.
31.12.2017 року сторонами було складено та підписано акт повернення приміщення за договором оренди № 8 від 26.10.2016 року, відповідно до якого, орендар повертає з тимчасового платного користування, а орендодавець приймає приміщення, площею 1080 кв.м, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Каховська, 64. В результаті огляду та перевірки об`єкта, сторони дійшли згоди, що об`єкт оренди повернутий у належному стані, придатний для використання за призначенням (а.с. 41). Сторонами не заперечується підписання вказаного акту.
Однак, у акті повернення приміщення від 31.12.2017 року за договором оренди № 8 від 26.10.2016 року немає жодного посилання на лист від 29.11.2017 року і на розірвання договору з ініціативи відповідача, що, на думку суду апеляційної інстанції,  свідчить про взаємну згоду сторін на припинення договірних стосунків. 
Все вищенаведене дозволяє стверджувати про недоведеність вимог позивача про дострокове розірвання договору оренди № 8 від 26.10.2016 року саме з ініціативи відповідача та наявності обов`язку згідно п. 9.7. Договору сплатити позивачу неустойку в розмірі трьохмісячної орендної плати, розмір якої, за розрахунком позивача, становить 291600,00 грн.
Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача 13 відсотків річних і інфляційних, нарахованих позивачем на суму неустойки, то такі вимоги не обґрунтовані і не підлягають до задоволення, враховуючи висновок суд про недоведеність вимог позивача про наявність обов`язку сплатити позивачу неустойку.
За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Відповідач у відзиві на позовну заяву (а.с. 58, т. 1) заявляв про застосування позовної давності, однак, враховуючи відсутність порушеного права, позовна давність у даному випадку не застосовується.
У відповідності з п. 3 ч. 2  ст. 129 Конституції України  та ч. 1  ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до  ст. 73 ГПК України  доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)     письмовими,     речовими     і     електронними доказами; 2)     висновками експертів; 3)     показаннями свідків.
Відповідно до ч.ч. 1,2  ст. 86 ГПК України  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення ("Руїс Торіха проти Іспанії").
Згідно з ч. 1 ст. ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч. 4 ст. 277 ГПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Отже, беручи до вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу ТОВ "Дніпровська плодоовочева база" слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ТзОВ "Тропік" задоволити, мотивувальну частину рішення суду першої інстанції змінити та викласти у редакції даної постанови.
8. Судові витрати.
Відповідно до ч.1  ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Згідно ч. 14 ст. 129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до пп. «б», «в», п. 4 ч. 1  ст.282 ГПК України    постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
За подану апеляційну скаргу ТОВ "Дніпровська плодоовочева база" сплатило судовий збір у розмірі 8205,30 грн який враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог покладається на ТОВ "Дніпровська плодоовочева база".
За подання апеляційної  скарги ТзОВ "Тропік" сплачено 8208,33 грн судового збору, а враховуючи задоволення апеляційної скарги, судовий збір покладається на ТОВ "Дніпровська плодоовочева база".

Керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 275, 277, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу ТОВ "Дніпровська плодоовочева база" залишити без задоволення.
2.          Апеляційну скаргу ТзОВ "Тропік" задоволити.
3.          Змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду Львівської області від 15.08.2019 у цій  справі, виклавши її в редакції цієї постанови. 
4.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю  "Дніпровська плодоовочева база" (02002, м. Київ, вул. Каховська, будинок 64, ідентифікаційний код 31923768) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю    "Тропік" (79008, м. Львів, вул. Пекарська, будинок 5, квартира 4, ідентифікаційний код 20831737) 8208,33 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги.
5.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. 
      6.    Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текст постанови складено 10.02.2020р. 

Головуючий суддя                                                            Дубник О.П.

Суддя                                                                                Зварич О.В.

          Суддя                                                                                Хабіб М.І.