ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/2592/19                                               Головуючий у І інстанції - Леонтович А.М.
                                                                                      Суддя-доповідач - Мельничук В.П.

                             П О С Т А Н О В А
    І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

  27 лютого 2020 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                Головуючого-судді:                  Мельничука В.П.        
                                                   суддів:                  Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,      

                         при секретарі:                 Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, згідно з ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним  позовом до Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ», у якому просив з урахуванням уточнених позовних вимог:
- визнати протиправним та скасувати рішення начальника 1-го відділення ІПС відділу прикордонної служби «Жуляни» ОКПП «Київ» лейтенанта Міщенка Дмитра Івановича від 28 грудня 2018 року про відмову громадянину Російської Федерації Російської Федерації ОСОБА_1 / ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 закордонний паспорт № НОМЕР_1 у перетині державного кордону на в`їзд в Україну у пункті пропуску "Київ" (Жуляни).
На обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що оспорюваним рішенням йому було відмовлено у перетині державного кордону України у зв`язку з тим, що він, начебто не зміг підтвердити мету запланованого перебування на території України. Посилаючись на статтю 7 Закону України «Про прикордонний контроль» паспортні та інші документи громадян України, іноземців, осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому, з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону. Вважає, що працівниками відділу прикордонної служби «Жуляни» ОКПП «Київ» був порушений порядок проведення контролю першої лінії, а точніше, він взагалі був не здійснений, що само по собі не могло стати підставою для здійснення контролю другої лінії.
Посилаючись на пункт 8 Порядку проведення підрозділами органів охорони державного кордону Державної прикордонної служби України процедури здійснення контролю другої лінії іноземців та осіб без громадянства під час в`їзду в Україну, що затверджений наказом Міністерства юстиції від 14.05.2018 року № 392       зазначає, що процедура здійснення контролю першої лінії перевірки позивача була формальною та не відповідала цілям її проведення, бо очевидним був той факт, що рішення про відмову позивачеві у перетині кордону було прийняте наперед. У поясненнях працівникам відділу прикордонної служби він повідомив про ціль свого візиту до України - оформлення дозволу на офіційне працевлаштування в Україні та проходження лікування.
Вважає посилання в оскаржуваному рішенні від 28 грудня 2018 року на неможливість підтвердження ним мети перебування на території України необґрунтованим та таким, що спростовується наданими доказами, а тому є лише суб`єктивними безпідставними переконаннями посадової особи прикордонної служби. Просив визнати протиправним та скасувати рішення начальника 1-го відділення ІПС відділу прикордонної служби «Жуляни» ОКПП «Київ» лейтенанта Міщенка Дмитра Івановича від 28.12.2018 року про відмову громадянину Російської Федерації Російської Федерації ОСОБА_1 / ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 закордонний паспорт                      № НОМЕР_1 у перетині державного кордону на в`їзд в Україну у пункті пропуску "Київ" (Жуляни).
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції  та постановити у справі нове  рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В апеляційній скарзі Позивач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Зокрема, ОСОБА_1 вказує на те, що працівниками Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України було порушено процедуру здійснення контролю першої лінії визначеною ч. 2 ст. 9 Закону України «Про прикордонний контроль». Під час проведення процедури здійснення контролю другої лінії працівники Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України на суть пред`явлених ним документів та наданих пояснень уваги не звернули, належної оцінки викладеним обставинам не надали, чим порушили ч. 3 ст. 9 Закону України «Про прикордонний контроль». Позивач звертає увагу на те, що працівниками відділу прикордонної служби «Жуляни» ОКПП «Київ» був порушений порядок проведення контролю першої лінії, а точніше, він взагалі був не здійсненний, що само по собі не могло стати підставою для здійснення контролю другої лінії.
Окремим контрольно-пропускним пунктом «Київ» Державної прикордонної служби України подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства. 
Згідно з ч. 4      ст. 229 КАС України      фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились.
Відповідно до ч. 1    ст. 308    КАС України    суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що 28 грудня 2018 року громадянин Російської Федерації       ОСОБА_1 прибув до України через пункт пропуску через державний кордон для міжнародного повітряного сполучення «Київ» («Жуляни») (а.с. 5 - 11).
На підставі частини 1 пункту 4 статті 8 Закону України «Про прикордонний контроль» начальником 1-го відділення ІПС відділу прикордонної служби «Жуляни» ОКПП «Київ» лейтенантом Міщенком Дмитром Івановичем було прийняте рішення від 28.12.2018 про відмову громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 / ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 закордонний паспорт № НОМЕР_1 у перетинанні державного кордону на в`їзд в Україну у пункті пропуску "Київ" (Жуляни) (а.с. 17, 18).
Позивач, вважаючи, що такі дії порушують його права та законні інтереси, звернувся з даним адміністративним позовом до суду та просив визнати протиправним та скасувати зазначене рішення.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем правомірно прийнято рішення від 28.12.2018 року про відмову громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 / ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 закордонний паспорт № НОМЕР_1 у перетинанні державного кордону на в`їзд в Україну у пункті пропуску "Київ" (Жуляни).
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Правові основи здійснення прикордонного контролю, умови перетинання державного кордону України визначені Законом України "Про прикордонний контроль" від 05.11.2009 року № 1710-VI (далі - Закон № 1710).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 1710 прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.
Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону № 1710 прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.
Частиною 4 статті 2 Закону № 1710 передбачено, що прикордонний контроль включає: перевірку документів; огляд осіб, транспортних засобів, вантажів; виконання доручень правоохоронних органів України; перевірку виконання іноземцями, особами без громадянства умов перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну, виїзду з України та транзитного проїзду територією України; реєстрацію іноземців, осіб без громадянства та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон; перевірку автомобільних транспортних засобів з метою виявлення викрадених.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 1710 перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.
Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону № 1710 початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.
Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами (ч. 3 ст. 6 Закону № 1710).
Відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону № 1710 прикордонний контроль та пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів проводяться з урахуванням оцінки ризиків, що здійснюється за методиками, визначеними спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону.
За приписами частин 1-3 статті 7 Закону № 1710 паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.
У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.
Уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України з урахуванням результатів оцінки ризиків можуть проводити повторну перевірку документів осіб, які перетинають державний кордон.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 1710 прикордонний контроль іноземців та осіб без громадянства під час в`їзду в Україну здійснюється за процедурами контролю першої лінії, а у передбачених цим Законом випадках - також за процедурою контролю другої лінії.
Частиною 2 статті 9 Закону № 1710 передбачено, що процедура здійснення контролю першої лінії передбачає проведення перевірки:  1)          паспортного документа з метою встановлення його дійсності, наявності відповідно до вимог законодавства посвідки на постійне проживання чи візи;  2) наявності чи відсутності у базах даних Державної прикордонної служби України інформації про заборону в`їзду в Україну та про доручення правоохоронних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон;  3)             відміток про перетинання державного кордону в паспортному документі іноземця або особи без громадянства.
Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону № 1710 процедура здійснення контролю другої лінії проводиться за результатами аналізу та оцінки ризиків під час виконання процедури контролю першої лінії, якщо в уповноваженої службової особи Державної прикордонної служби України виникли сумніви щодо виконання іноземцем або особою без громадянства умов в`їзду в Україну, та передбачає:  1)          встановлення місць відправлення та призначення, мети та умов запланованого перебування з проведенням у разі необхідності перевірки відповідних підтверджуючих документів і співбесіди;  2) з`ясування наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України.
Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення для перебування в Україні, транзитного проїзду через територію України та виїзду за її межі, а також його розмір визначаються Кабінетом Міністрів України.
Процедура здійснення контролю другої лінії може проводитися в окремому приміщенні пункту пропуску через державний кордон.
Іноземцям та особам без громадянства, щодо яких проводиться процедура здійснення контролю другої лінії, надається інформація про мету такої перевірки українською та англійською мовами або мовою держави, що межує з Україною, із зазначенням права іноземця або особи без громадянства звертатися з проханням назвати прізвища або службові особисті номери уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, які проводять додаткові перевірки, назву пункту пропуску через державний кордон і дату перетинання державного кордону (частин 4-5 статті  9 Закону № 1710).
При цьому, умови перетинання державного кордону іноземцями та особами без громадянства у разі в`їзду в Україну визначені у статті 8 Закону № 1710.
Так, статтею 8 Закону № 1710 визначено, що уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну за умови: наявності в нього дійсного паспортного документа; відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну; наявності в нього в`їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України; підтвердження мети запланованого перебування; наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку.
Іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в`їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 Закону № 1710 іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення.
Статтею 15 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено, що документами для в`їзду в Україну та виїзду з України іноземців та осіб без громадянства є паспортний документ за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.
Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України № 407 від 05.06.2012  року затверджено Інструкцію з організації і здійснення перевірки документів громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон (далі - Інструкція № 407).
Відповідно до п. 2.5 Інструкції № 407 під час проведення стандартної перевірки документів прикордонний наряд "Перевірка документів" повинен:
2.5.1. Оглянути паспортний документ, що пред`являється, визначити його вид і відповідність установленому зразку.
2.5.2. Звірити фотокартку в паспортному документі з особою пред`явника.
2.5.3. Перевірити візуально, а за потреби з використанням технічних засобів, чи немає у паспортному документі підробок або їх ознак.
2.5.4. Перевірити правильність заповнення паспортного документа.
2.5.5. Перевірити, чи всі особи, вписані в паспортний документ, прямують через державний кордон.
2.5.6. Здійснити пошук необхідної інформації у відповідних базах даних Державної прикордонної служби України.
2.5.7. Ввести інформацію про особу до бази даних "Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України".
2.5.8. У випадках, передбачених законодавством, проставити в документі відмітку про перетинання державного кордону.
2.5.9. Повернути документ пред`явникові.
Відповідно до Порядку проведення підрозділами органів охорони державного кордону Державної прикордонної служби України процедури здійснення контролю другої лінії іноземців та осіб без громадянства під час в`їзду в Україну, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ № 392 від 14.05.2018 року, процедура здійснення контролю другої лінії проводиться за результатами аналізу та оцінки ризиків під час виконання процедури контролю першої лінії, якщо в уповноваженої службової особи Державної прикордонної служби України виникли сумніви щодо виконання іноземцем або особою без громадянства умов в`їзду в Україну.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 28 грудня 2018 року громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 прибув до України через пункт пропуску через державний кордон для міжнародного повітряного сполучення «Київ» («Жуляни») (а.с. 5 - 11).
Під час здійснення прикордонного контролю Позивача та перевірки виконання ним умов перетинання державного кордону України, у службової особи органу охорони державного кордону виникли сумніви щодо дотримання Позивачем умов в`їзду на територію України та Позивача направлено на контроль другої лінії.
Обов`язок надати вище зазначені підтверджуючі документи закон покладає на Позивача, як іноземця, що прибув в Україну.
За результатами наданих пояснень та документів, прикордонна служба дійшла висновку, що ОСОБА_1 не було надано доказів підтверджуючих мету запланованого перебування на території України, та прийнято рішення від 28.12.2018 року, яким було відмовлено громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 / ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 закордонний паспорт № НОМЕР_1 у перетині державного кордону на в`їзд в Україну у пункті пропуску "Київ" (Жуляни) (а.с. 17, 18).
Підставою для прийняття вказаного рішення відділу прикордонної служби стала неможливість підтвердження мети запланованого перебування на території України.
Проте, колегією суддів встановлено, що Позивач у своїх поясненнях, наданих прикордонній службі, у адміністративному позові, апеляційній скарзі та відповіді на відзив зазначав, що він прибув в Україну з метою оформлення дозволу на офіційне працевлаштування в Україні та проходження лікування.
На підтвердження вказаного, Позивач надав документи, які, на його думку, підтверджують його мету запланованого перебування на території України, а саме копію нотаріального запрошення від 08.12.2018 року з боку приймаючої сторони від імені ОСОБА_3 , в якому вказано, що Позивача запрошено для надання правової допомоги для перебування на території України з 15 грудня 2018 року та на період дії договору про надання правової допомоги та фактичного виконання зобов`язань. Вказано місце проживання громадянина РФ: АДРЕСА_1 (а.с. 19).
Крім того, як вбачається із матеріалів справи, у березні 2018 року був підготовлений необхідний пакет документів до Міністерства освіти і науки України для проведення процедури визнання належного Позивачу документа: диплому серії ВСВ № 0314552 від 24.06.2008 року. Зазначені обставини стали підставою для видачі Міністерством освіти та науки України Свідоцтва №-7544-18 про визнання в Україні іноземного документа про освіту (а.с. 21), про що Позивача було повідомлено листом від 08.12.2018 року (а.с. 20), тобто було легалізовано свідоцтво про визнання в Україні іноземного документа про освіту, а саме: диплом ВСВ 0314552 від 24.06.2008 року, що виданий Академією економічної безпеки МВС РФ за спеціальністю: юрист, рівень: магістр.
Крім того, 29 травня 2019 року Позивач отримав у Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві реєстраційний номер облікової картки платника податків з державного реєстру фізичних осіб - платників податків (а.с. 73), що на думку колегії суддів підтверджує дійсний намір Позивача працевлаштуватися в Україні та сплачувати податки.
Також, на підтвердження свого фінансового забезпечення на період запланованого перебування на території України Позивач пред`явив працівникам відділу прикордонної служби "Жуляни" ОКПП "Київ" грошову суму готівкою.
Надання Позивачем прикордонній службі вищезазначених документів підтверджується наданим Відповідачем відеозаписом співбесіди з Позивачем на контролі другої лінії.
Колегія суддів вважає, що під час співбесіди на контролі другої лінії Позивач надав  обґрунтовані пояснення стосовно мети прибуття в Україну, вказав які документи вже оформив та ще планує оформити, зазначив установи, які планує відвідати з цією метою.
Отже, посилання суду першої інстанції на неможливість підтвердження Позивачем мети перебування на території України є необґрунтованим та спростовуються зазначеними вище доказами.
Таким чином, колегія суддів дослідивши відеоматеріали не встановила, який конкретно сумнів службової особи став причиною прийняття оскаржуваного рішення, оскільки Позивачем надано достатню кількість доказів для підтвердження мети свого приїзду, в той час як посилання на наявність певного сумніву службової особи, без його належного підтвердження та доведення, не може бути належним доказом спростування доводів Позивача.
Крім того, Відповідачем не надано доказів, які підтверджують критерії за якими Позивач підпадав під категорію осіб, яким слід відмовити у перетині державного кордону. 
Доказів проведення ретельної перевірки наявності чи відсутності таких підстав Відповідачем не надано.
Також, Відповідачем не  надано достатніх доказів, які підтверджують на який профіль ризику потрапив Позивач.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення начальника 1-го відділення ІПС відділу прикордонної служби «Жуляни» ОКПП «Київ» лейтенанта Міщенка Дмитра Івановича від 28 грудня 2018 року про відмову громадянину Російської Федерації Російської Федерації ОСОБА_1 / ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 закордонний паспорт № НОМЕР_1 у перетині державного кордону на в`їзд в Україну у пункті пропуску "Київ" (Жуляни) підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Розглянувши доводи ОСОБА_1  викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення адміністративного позову.
Керуючись ст. ст.  229, 241,  242, 243,  308, 310,  315,  317,  321, 322,  325,  328,  329, 331  Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну ОСОБА_1  задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2019 року -       скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов  ОСОБА_1 до Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення начальника 1-го відділення ІПС відділу прикордонної служби «Жуляни» ОКПП «Київ» лейтенанта Міщенка Дмитра Івановича від 28 грудня 2018 року про відмову громадянину Російської Федерації Російської Федерації ОСОБА_1 / ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 закордонний паспорт № НОМЕР_1 у перетині державного кордону на в`їзд в Україну у пункті пропуску "Київ" (Жуляни).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
       
Головуючий-суддя:                                                                      В.П. Мельничук

                      Судді:                                                                      І.О. Лічевецький 

                                                                                                       О.М. Оксененко

Повний текст складено 03.03.2020 року.