ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

15 січня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 916/1497/17	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.

секретар судового засідання: Клименко О.В.

за участю представників учасників справи:
від Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “НІКО-ТАЙС”, м. Київ – не з`явився;
від Товариства з обмеженою відповідальністю “СОВАГРО”, м. Одеса – не з`явився;
від Приватного підприємства “Науково-виробнича фірма “МИР-АГРО”, м. Харків – не з`явився;
від Державної виконавчої служби – не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, м. Харків 
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 24.10.2019 року, м. Одеса, суддя Желєзна С.П., повний текст ухвали складено 28.10.2019 року
у справі № 916/1497/17
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “НІКО-ТАЙС”, м. Київ
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “СОВАГРО”, м. Одеса, Приватного підприємства “Науково-виробнича фірма “МИР-АГРО”, м. Харків
про   стягнення, - 

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст скарги та ухвали суду першої інстанції.

19.08.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Компанія “НІКО-ТАЙС”, м. Київ звернулось до Господарського суду Одеської області зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Міжрайонного відділу  по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській  області Золотавіна Валерія Юрійовича, в якій просило суд визнати за період з 13.05.2019 року по 14.08.2019 року неправомірною бездіяльність  державного виконавця Міжрайонного відділу  по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській  області Золотавіна Валерія Юрійовича у виконавчому провадженні № 54988180 щодо примусового виконання наказу від 22.09.2017 року  по справі № 916/1797/17, яка виразилась у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 54988180 щодо примусового виконання наказу від 22.09.2017 року по справі № 916/1797/17 із врахуванням положень Закону України «Про виконавче провадження»; зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу Міжрайонного відділу по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській  області усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника) шляхом дотримання строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 54988180 щодо примусового виконання наказу від 22.09.2017 року по справі № 916/1797/17 із врахуванням норм та положень Закону України «Про виконавче провадження», які були б направлені та свідчили про перевірку майнового стану і примусове виконання  наказу від 22.09.2017 року по справі № 916/1797/17; стягнути з Міжрайонного відділу  по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській  області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “НІКО-ТАЙС”, м. Київ витрати на правову допомогу  адвоката у розмірі 4000,00 грн. 
В обґрунтування скарги Товариство з обмеженою відповідальністю “Компанія “НІКО-ТАЙС”, м. Київ посилається на те, що наказ Господарського суду Одеської області у справі № 916/1497/17 від 22.09.2017 року не виконаний, при цьому органом державної виконавчої служби в порушення вимог чинного законодавства належних, своєчасних та об`єктивних виконавчих дій у виконавчому провадженні № 54988180 щодо примусового виконання вказаного наказу у період з 13.05.2019 року по 14.08.2019 року вжито не було, що є підставою для  визнання  бездіяльності  державного виконавця неправомірною та  свідчить про наявність підстав для зобов`язання останнього усунути допущене  порушення шляхом дотримання строків та порядку вчинення виконавчих дій.  
Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 24.10.2019 року у справі №916/1497/17 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “НІКО-ТАЙС”, м. Київ на  бездіяльність державного виконавця Міжрайонного відділу по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській  області Золотавіна Валерія Юрійовича задоволено; визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Міжрайонного відділу по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській  області Золотавіна Валерія Юрійовича   за період  з 13.05.2019 року по 14.08.2019 року у виконавчому провадженні  № 54988180  щодо примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від  22.09.2017 року  по справі № 916/1497/17,   котра виразилась у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 54988180 щодо примусового виконання наказу господарського суду Одеської  області від 22.09.2017 року  по справі № 916/1497/17 із врахуванням положень Закону України “Про виконавче провадження”; зобов`язано Міжрайонний відділ по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській  області усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника) шляхом вчинення дій, направлених на фактичне примусове виконання наказу господарського суду Одеської області від 22.09.2017 року  по справі №916/1497/17 у відповідності до вимог Закону України „Про виконавче провадження”; стягнуто з  Міжрайонного відділу по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській  області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “НІКО-ТАЙС”, м. Київ витрати на правову допомогу адвоката у розмірі  4   000,00 грн. 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що надані Міжрайонним відділом державної виконавчої служби  документи не підтверджують факт дотримання органом державної виконавчої служби  періодичності, встановленої ч. 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження”, при цьому, сам факт вжиття окремих виконавчих заходів та звернення із запитами до органів державної влади не свідчить про дотримання  органом державної виконавчої служби порядку  перевірки майнового стану боржника, в зв`язку з чим, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання за період з 13.05.2019 року по 14.08.2019 року неправомірною бездіяльність державного виконавця   Міжрайонного відділу по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській  області Золотавіна Валерія Юрійовича у виконавчому провадженні № 54988180 щодо примусового виконання наказу від 22.09.2017 року по даній справі, котра виразилась у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні із врахуванням положень Закону України “Про виконавче провадження”.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, м. Харків з ухвалою суду першої інстанції не погодився, тому звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд ухвалу Господарського суду Херсонської області від 24.10.2019 року у справі №916/1497/17 скасувати та відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю “Компанія “НІКО-ТАЙС”, м. Київ у задоволенні вищезазначеної заяви в повному обсязі, а також відшкодувати скаржнику за рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “НІКО-ТАЙС”, м. Київ судові витрати.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права і неповним з`ясуванням всіх обставин справи. Зокрема, скаржник зазначає, що державним виконавцем систематично направляються запити щодо перевірки рахунків боржника, а також вживаються усі заходи щодо виявлення рухомого та нерухомого майна боржника. Так, у своїй скарзі стягувач зазначає, що зазначені судом та заявником дані, що у період з 13 травня 2019 року по 14 серпня 2019 року ним не вчинялись дії, не відповідають дійсності, а саме: 02.07.2019 року, 05.07.2019 року, 09.08.2019 року було направлено повторно запити до Державної фіскальної служби України щодо виявлення рахунків боржника, згідно відповіді рахунки відсутні; 12.08.2019 року було направлено повторно до ІС ДП «НАІС» запит щодо наявності автотранспортних засобів (рухомого майна), які зареєстровані за боржником, згідно відповіді автотранспортні засоби (рухоме майно) відсутні;  09.08.2019 року Державним виконавцем здійснено вихід повторно на адресу боржника ПП «МИР-АГРО»: м. Харків, проспект Героїв Сталінграду, 189 кв. 47, майно не виявлено. Крім того, до відділу надходять відповіді з організацій на вимогу державного виконавця щодо відсутності будь - якого майна, яке б рахувалось за боржником.
Тобто, з моменту відкриття виконавчого провадження, за період з 13 травня 2019 року по 14 серпня 2019 року, а також на день подачі апеляційної скарги, під час здійснення заходів державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» було встановлено, що майно, яке зареєстровано за боржником, відсутнє, рахунки в установах банку відсутні, розшук майна боржника виявився безрезультатним.
Також скаржник зазначає, що стягувач не скористався своїм правом щодо ознайомленням з виконавчим провадженням ВП № 54988180, не зробивши з них виписки, не знявши копії, у Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, у зв`язку із чім стягувач не володіє усією інформацією, що міститься у виконавчому проваджені № 54988180.
Крім того, скаржник зауважує, що стягувач у своїй скарзі стверджує, що клопотання про вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 54988180 Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області було залишено без задоволення, що насправді не відповідає дійсності. Так, 20.03.2019 року до відділу від стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" надійшло клопотання про вчинення виконавчих дій № 18-2/03 № 18-1/03 від 18.03.2019, яке було отримано відділом 20.03.2019 року, з проханням повідомити письмово стягувача в строк до 27.04.2019 року щодо вчинення виконавчих дій, яке було розглянуто та задоволено у повному обсязі та для отримання усієї інформації 22.04.2019 року державним виконавцем направлено Вимоги до відповідних організацій, відносно боржника Приватного підприємства "Науково-виробнича фірма "МИР-АГРО. 26.04.2019 року за вих. № 21091 на адресу стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія «НІКО-ТАЙС», рекомендованим листом направлені результати розгляду даного клопотання з наданням відповідних документів, а саме: копія вимог за вих. №20300, №20301, №20304, №20305, від 22.04.2019 року, копія довідки, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, копія витягу ІС ДП «НАІС», копія Відповіді ДФСУ. Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" результати розгляду клопотання було отримано 02.05.2019 року. Аналогічне клопотання про вчинення виконавчих дій було надіслано на адресу відділу 25 травня 2019 року 25-2/05 про вчинення виконавчих дій. Тобто, стягувач "Компанія "НІКО-ТАЙС", всупереч ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», просить відділ повторно вчиняти виконавчі дії.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.12.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, м. Харків на ухвалу Господарського суду Одеської області від 24.10.2019 року у справі № 916/1497/17, справу призначено до судового розгляду.
26.12.2019 року поштою до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “НІКО-ТАЙС”, м. Київ надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив суд у задоволенні апеляційної скарги Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, м. Харків на ухвалу Господарського суду Одеської області від 24.10.2019 року у справі № 916/1497/17 відмовити, ухвалу Господарського суду Одеської області від 24.10.2019 року у справі № 916/1497/17 залишити без змін. Судовою колегією відзив долучено до матеріалів справи.
У відзиві позивач зазначає, що Господарським судом Одеської області правомірно та обґрунтовано здійснено дотримання висновків та правових позицій Верховного Суду, про які було зазначено ним у скарзі, поданій до місцевого господарського суду, та враховано правові висновки, викладені Верховним Судом за результатами розгляду аналогічного роду касаційних скарг із врахуванням Конвенцій та рішень Європейського Суду з прав людини.
Так, позивач стверджує, що Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, м. Харків не надав (окрім власного суб`єктивного пояснення/припущення) жодного належного та допустимого доказу, котрі б надавали можливість встановити, допустити, припустити та стверджувати те, що ухвала Господарського суду Одеської області по справі № 916/1497/17 від 24.10.2019 року підлягає скасуванню.
Товариство з обмеженою відповідальністю “Компанія “НІКО-ТАЙС”, м. Київ вважає необгрунтованими, безпідставними, суб`єктивними та надуманими твердження скаржника, що ним нібито за період з 13 травня 2019 року по 14 серпня 2019 року вживались всі заходи примусового виконання рішення суду.
Позивач звертає увагу на те, що бездіяльність та/або неналежність вчинення апелянтом виконавчих дій в період із 27 жовтня 2017 року по 05 лютого 2019 року було встановлено в ухвалі Господарського суду Одеської області від 05 березня 2018 року по справі № 916/1497/17; ухвалі Господарського суду Одеської області від 11 липня 2018 року по справі № 916/1497/17; ухвалі Господарського суду Одеської області від 28 листопада 2018 року по справі № 916/1497/17; ухвалі Господарського суду Одеської області від 20 лютого 2019 року по справі № 916/1497/17 та ухвалі Господарського суду Одеської області від 20 травня 2019 року по справі № 916/1497/17, що в силу приписів норм Господарського процесуального кодексу України не може піддаватись повторній переоцінці.
Товариство з обмеженою відповідальністю “Компанія “НІКО-ТАЙС”, м. Київ зазначає, що в даній скарзі періодом оскарження є період із 13 травня 2019 року (наступна дата після попереднього звернення із відповідною скаргою за певний період оскарження бездіяльності) по 14 серпня 2019 року (дата звернення до суду із скаргою), питання, котрі ставляться в даній скарзі - оцінка вжитих заходів на предмет дотримання органом ДВС п. 8 ст. 48 Закону України “Про виконавче провадження”, об`єктивності, повноти та належності вжитих заходів примусового виконання за вказаний період. В даному випадку, варто звернути увагу на те, що перевірка майнового стану Боржника у повному обсязі мала бути проведена за період повноцінно - як на виконання обов`язку, передбаченого п. 8 ст. 48 Закону України “Про виконавче провадження, так і на вимогу клопотань стягувача. Доказів здійснення та дотримання відповідного обов`язку не вбачається.
Так, позивач, із посиланням на практику Верховного Суду, викладену у постановах  від 18.07.2018 року у справі № 915/1294/13, від 23.08.2018 року у справі № 911/167/17 та від 30.10.2018 року у справі № 903/1297/14, зазначає, що законодавцем передбачений чіткий порядок здійснення дій у виконавчому провадженні. Враховуючи те, що державний виконавець наділений владними повноваженнями, то він повинен дотримуватись цих вимог законодавства з метою забезпечення максимального дотримання засад, передбачених ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, такими засадами є - верховенство права, законність, справедливість, неупередженість та об`єктивність, гласність та відкритість виконавчого провадження. Разом з тим, порушення зазначених засад має наслідком порушення безпосередньо прав сторін виконавчого провадження.
При цьому здійснення державним виконавцем комплексу дій, які визначені законом, будуть вважатися належними у разі вжиття останнім усіх необхідних (можливих) заходів у їх передбаченій нормативно-правовим актом певній послідовності для повного виконання виконавчого документу у встановлені законом строки, з дотриманням прав учасників виконавчого провадження - стягувача та боржника.
Відповідно до ч. 8 ст. 48 Закону № 1404-УІІІ виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.
Періодичність проведення таких перевірок чітко визначена Законом України «Про виконавче провадження», тобто, такі перевірки не мають вчинятися державним виконавцем одноразово.
В свою чергу, відсутність обґрунтованого висновку стосовно належного та повного вчинення державним виконавцем визначених законом дій щодо розшуку майна боржника дає підстави вважати передчасним висновок про відсутність такого майна у боржника, та як результат - про передчасність наявності підстав для посилання на неможливість виконання судового рішення за рахунок відсутності майна у Боржника - адже, відсутність майна у Боржника належним чином не підтверджена, а наявність майна у Боржника належним чином не перевірена.
Посилання (думка, позиція) на предмет того, що відповідно до абз. 3 ч. 5 ст. 13 Закону №1404-VIII порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом, позивач вважає передчасними, оскільки зазначена норма не звільняє державного виконавця від встановленого ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-УІІІ обов`язку вживати передбачені цим Законом заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, і стосується строків прийняття окремих рішень та вчинення окремих дій виконавчих дій, а не загальних строків здійснення виконавчого провадження та  періодичності перевірки майнового стану боржника.
Так, позивач стверджує, що поза увагою самого ж скаржника залишилось те, що згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повинен періодично проводити перевірки з метою належного виконання рішення суду. Такі перевірки мають вчинятися державним виконавцем систематично, доказів чого ним надано не було.
Товариство з обмеженою відповідальністю “Компанія “НІКО-ТАЙС”, м. Київ звертає увагу, що із доданих документів та змісту ухвали, перевірка майнового стану Боржника
здійснювалась неповно, несвоєчасно та не об`єктивно, що є прямим порушенням імперативних приписів та норм виконавчо-процесуального законодавства, зокрема та не обмежуючись ст. 10, 8, 26, 36, 48 Закону України “Про виконавче провадження”, котрі визначають порядок та строки здійснення звернення стягнення на майно (активи) Боржника.
Позивач зазначає, що за період із 13 травня 2019 року по 14 серпня 2019 року скаржником не були виконані вимоги, передбачені Законом, щодо примусового виконання виконавчого документу, а саме, наказу Господарського суду Одеської області по справі №916/1497/17 від 22 вересня 2017 року і що скаржник, як раніше, так і по сьогодні, не був позбавлений можливості звернутись до компетентних органів, зокрема, до районного/обласного Центру надання адміністративних послуг, до районного/обласного структурного підрозділу Державної міграційної служби України, до районних/обласних структурних підрозділів ДФС України, до державного реєстратора районного рівня, тощо, із метою встановлення всіх необхідних ідентифікуючих даних/відомостей про керівника боржника із метою подальшого вжиття заходів, як-то притягнення до кримінальної відповідальності та обмеження у праві виїзду за кордон. Не залишеним для позивача поза увагою залишається факт нездійснення в оскаржуваний період такого виду, як подання про обмеження у праві виїзду за кордон керівника боржника із врахуванням приписів, що містяться у ст. 337 Господарського процесуального кодексу України. 
Таким чином, на думку позивача, у виконавчому провадженні №54988180 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області по справі №916/1497/17 від 22 вересня 2017 року, відповідних заходів не було вжито й по сьогодні, що призвело до неможливості задоволення вимог стягувача за рахунок майна боржника. При цьому, зазначене підтверджується наявними відомостями про вчинення виконавчих дій, які відображені у Інформації про виконавче провадження в Автоматизованій системі виконавчого провадження, які, за відсутності доказів зворотного, є достовірними та повними.
Зазначене свідчить про порушення керівником та відповідальною особою (державним виконавцем) Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, м. Харків принципів неупередженості, своєчасності та повноти проведення виконавчих дій, встановлених нормами Закону України «Про виконавче провадження» щодо примусового виконання рішення судів.
Також, із посиланням на постанову Верховного суду від 16.04.2018 року у справі №12/57, позивач зазначає, що помилковим є твердження, що посадові особи органу примусового виконання мають право щодо вжиття або не вжиття заходів примусового виконання. Державні виконавці мають виключно обов`язок на здійснення та вжиття заходів примусового виконання наказу суду, котрий кореспондується із правом вибору здійснення необхідного заходу такого примусового виконання. Адже, в протилежномувипадку, вибір одного заходу примусового виконання і повна відмова від іншого примусового  виконання, не відповідала б та порушувала вказані вище як рішення Європейського Суду, так і рішення Конституційного та Верховного судів.
Відповідачі своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористались, відзив на апеляційну скаргу не надали, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.
В судове засідання представники сторін не з`явилися, про час та місце розгляду скарги повідомлені належним чином, про що свідчить роздруківка зі сайту відстеження поштових відправлень, про причину неявки суд не повідомили, своїми процесуальними правами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, не скористалися, ніяких клопотань з цього приводу судовій колегії не надали, явка сторін ухвалою суду не була визнана обов`язковою, неявка  без поважних причин у судове засідання в такому випадку представників сторін не тягне за собою відкладення розгляду справи на інші строки, яке неможливе ще й тому, що відсутня така можливість з причини закінчення строку апеляційного перегляду ухвали, тому справу розглянуто за наявними матеріалами, а повний текст постанови направляється учасникам справи в установленому порядку.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, м. Харків не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 24.10.2019 року у справі № 916/1497/17 є правомірною, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 06.09.2017 року у справі №916/1497/17 задоволено позовні вимоги  Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “НІКО-ТАЙС”, м. Київ та стягнуто з Приватного підприємства “Науково-виробнича фірма “МИР-АГРО”, м. Харків на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “НІКО-ТАЙС”, м. Київ пеню у розмірі  17 529,41 грн., збитки від інфляції у розмірі 4322,60 грн.,  три відсотки річних у розмірі  3244,24 грн., витрати  на правову допомогу адвоката у розмірі  700 грн. та судовий збір у розмірі  1600 грн.
22.09.2017 року Господарським судом Одеської області позивачу видано наказ №916/1497/17 про примусове виконання судового рішення.
27.10.2017 року Міжрайонним відділом  державної виконавчої служби було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 54988180 з примусового виконання  наказу господарського суду від  22.09.2017 року по даній справі про стягнення із Приватного підприємства "Науково-виробнича фірма "МИР-АГРО" на користь позивача пені у розмірі 17529,41 грн., збитків від інфляції у розмірі 4322,60 грн., трьох відсотків річних у розмірі 3244,24 грн., адвокатських витрат у розмірі 700,00 грн. та судового збору у розмірі  1600,00 грн. 
Під час примусового виконання судового рішення по даній справі стягувач неодноразово звертався до суду із скаргами на дії та бездіяльність органу державної виконавчої служби, у якого на виконанні знаходиться наказ господарського суду Одеської області від  22.09.2017 року.
Ухвалою від 20.05.2019 року, залишеною без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.07.2019 року, господарським судом скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “НІКО-ТАЙС”, м. Київ на бездіяльність державного виконавця Міжрайонного відділу по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській  області було  задоволено, визнано за період із 06.02.2019 року по 08.05.2019 року неправомірною бездіяльність органу державної виконавчої служби у виконавчому провадженні №54988180 щодо примусового виконання наказу  від 22.09.2017 року, яка виразилась у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №54988180 щодо примусового виконання наказу від 22.09.2017 року із врахуванням норм Закону України “Про виконавче провадження”; зобов`язано  державного виконавця або іншу посадову особу  органу державної виконавчої служби усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника) шляхом дотримання строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 54988180 щодо примусового виконання наказу від 22.09.2017 року із врахуванням норм та положень Закону України “Про виконавче провадження”, та які були б направлені і свідчили б про перевірку майнового стану та примусове виконання наказу від 22.09.2017 року; зобов`язано державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби  внести всі документи, які стосуються виконавчого провадження № 54988180  до автоматизованої системи виконавчого провадження;  стягнуто з  органу державної виконавчої служби на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі  2800,00 грн. 
25.05.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Компанія “НІКО-ТАЙС”, м. Київ звернулось до Міжрайонного відділу по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській  області з клопотаннями про вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП 54988180 з примусового виконання  наказу господарського суду від 22.09.2017 року по даній справі, яке, як було наголошено скаржником у поданій до суду скарзі, було залишено  органом державної виконавчої служби без задоволення, оскільки станом на момент звернення позивача до суду із даною скаргою рішення господарського суду від 06.09.2017 року по даній справі не виконано.
З матеріалів оскарження ухвали вбачається, що за період з 13.05.2019 року по 14.08.2019 року (протягом періоду,  за який  заявник просить визнати неправомірною бездіяльність органу державної виконавчої служби) було:
- 26.04.2019 року листом вих.. № 12-4-13/4762-БТ, який надійшов до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби 13.05.2019 року, Акціонерне товариство „ОТП Банк” повідомило державного виконавця, що Приватне підприємство "Науково-виробнича фірма "МИР-АГРО" не є клієнтом вказаного банку;
- 26.04.2019 року листом Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, який надійшов до Міжрайонного відділу  державної виконавчої служби 13.05.2019 року,  було повідомлено про відсутність інформації  про реєстрацію  за Приватним підприємством "Науково-виробнича фірма "МИР-АГРО" об`єктів промислової власності та видачу свідоцтв про реєстрацію авторського права;
- 02.05.2019 року листом № 13826/9/20-40-12-03-18, який надійшов до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби 08.07.2019 року, Державна  фіскальна служба України повідомила державного виконавця, що інформація про номери рахунків, відкриті у банках та інших фінансових установах  Приватного підприємства  "Науково-виробнича фірма "МИР-АГРО" до Державної  фіскальної служби України не надходила; 
- 03.05.2019 року листом №12.1/1931-19, який надійшов  до  відділу 13.05.2019 року, Департаментом льотної придатності Державної авіаційної служби України, повідомлено, що  у  державному реєстрі відсутня інформація щодо реєстрації за Приватним підприємством "Науково-виробнича фірма "МИР-АГРО" повітряних суден;
- 06.05.1019 року листом вих. № 62/15554, який надійшов до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби 13.05.2019 року, Акціонерне товариство „Агросперіс Банк” повідомило державного виконавця, що Приватне підприємство "Науково-виробнича фірма "МИР-АГРО" не є клієнтом вказаного банку;
- 06.05.2019 року листом № 591/0/505-19, який  надійшов до відділу 13.05.2019 року, Департаментом адміністративних  послуг та споживчого ринку Харківської міської ради  було повідомлено, що за  Приватним підприємством "Науково-виробнича фірма "МИР-АГРО" об`єкти торгівлі, ресторанного господарства  та сфери побуту не обліковуються;
- 08.05.2019 року листом № 01-06/2719, який надійшов до Міжрайонного відділу  державної виконавчої служби 24.05.2019 року, Управлінням Держпраці у Чернігівській області, було повідомлено, що об`єктів котлонагляду та підйомних споруд, які підлягають реєстрації в органах Держпраці, а також великотоннажних та інших технологічних транспортних засобів за Приватним підприємством  "Науково-виробнича фірма "МИР-АГРО" не зареєстровано;
- листом № 2025/17-11/11 від 08.05.2019 року Управлінням Держпраці у Вінницькій   області,  листом № 4675/10-27/2898 від 08.05.2019 року Управлінням Держпраці у Черкаській області, які надійшли до відділу 13.05.2019 року, листом № 09/2077 від 08.05.2019 року Управлінням Держпраці у Миколаївській області, листом № 08/02.-6-18/4408 від 11.05.2019 року Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області,  листом №2248/19 від 11.05.2019 року Управлінням Держпраці у Хмельницькій області, листом №2241 від 13.05.2019 року Управлінням Держпраці у Житомирській області,  листом №27/7195/05-20/5103 від 13.05.2019 року Головним управлінням Держпраці у Харківській  області,  листом № 11/3/19/7674 від 14.05.2019 року Головним управлінням Держпраці у Київській  області,  листом № 15/01-33-4779 від 14.05.2019 року Головним управлінням Держпраці у Одеській   області,  листом № 11-14-6/4003/19 від 16.05.2019 року Управлінням Держпраці у Донецькій  області, листом №01-20-09/2755-19 від 20.05.2019 року Управлінням Держпраці у Кіровоградській області, листом № 1688/01-06.1 від 23.05.2019 року Управлінням Держпраці у Волинській області, листом № 08-11/3493 від 27.05.2019 року Управлінням Держпраці у Полтавській  області, листом № 4748-21/04 від 28.05.2019 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській  області,  листом № 1959/01-05-8.3/19 від 31.05.2019 року Управлінням Держпраці у Тернопільській  області,  листом № 01-15/1921 від 06.06.2019 року Головним управлінням Держпраці у Луганській  області, листом №01-02/3373 від 14.06.2019 року Головним управлінням Держпраці у Херсонській  області було повідомлено орган державної виконавчої служби, що об`єктів, які підлягають реєстрації в органах Держпраці,  за Приватним підприємством  "Науково-виробнича фірма "МИР-АГРО" не зареєстровано; 
- 08.05.2019 року листом, який надійшов до відділу 15.05.2019 року, філією „Головний обчислювальний центр” АТ „Українська залізниця було повідомлено, що інформація про  Приватне підприємство  "Науково-виробнича фірма "МИР-АГРО" як власника вагонів відсутня;
- 10.05.2019 року листом, який надійшов до органу державної виконавчої служби 17.05.2019 року, Акціонерне товариство „Правекс банк” повідомило державного виконавця, що у заставі банку  відсутні аграрні розписки  Приватного підприємства "Науково-виробнича фірма "МИР-АГРО";
- 10.05.2019 року листом, який надійшов до органу державної виконавчої служби 24.05.2019 року, Акціонерне товариство „Піреус банк МКБ” повідомило державного виконавця, що Приватне підприємство "Науково-виробнича фірма "МИР-АГРО" не є клієнтом вказаного банку;
- 14.05.2019 року листом №10/03/11332 та листом № 10/01/11665 від 17.05.2019 року  Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку  було повідомлено, що Приватне підприємство "Науково-виробнича фірма "МИР-АГРО” не є власником  акцій приватних та публічних акціонерних товариств. Крім того, Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку  було вказано про можливість отримання вказаної інформації  безпосередньо на сайті комісії;
- 16.05.2019 року листом № 37-11-15/11653 Міністерством аграрної політики та продовольства України у відповідь на запит державного виконавця було повідомлено, що за наданою ДП „Аграрні реєстри” інформацією у Реєстрі аграрних розписок  відсутні  відомості про видачу  ПП  "Науково-виробнича фірма "МИР-АГРО" аграрних розписок, а також інформація про майно та осіб, що є боржниками і кредиторами за такими розписками; 
- 16.05.2019 року листом № 3178/02/15-19 Державною службою України  з безпеки на транспорті  у відповідь на запит державного виконавця  було повідомлено, що   вказаний орган  не є розпорядником запитуваної інформації. При цьому, державному виконавцю було запропоновано звернутись до морської адміністрації, як розпорядника інформації щодо реєстрації прав на об`єкти водного транспорту;
- 19.06.2019 року листом № 7009/16/10-19 Міністерством інфраструктури  України  було повідомлено  орган  державної виконавчої служби, що він не є розпорядником інформації щодо рухомого та нерухомого майна, право власності за Приватним підприємством "Науково-виробнича фірма "МИР-АГРО" на судна, вагони, локомотиви  не зареєстровано;
- 04.08.2019 року  державним виконавцем було викликано керівника Приватного підприємства  "Науково-виробнича фірма "МИР-АГРО"  з`явитись до органу державної виконавчої служби та надати докази виконання рішення суду по даній справі;
- 09.08.2019 року державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби за результатом виходу  за адресою  боржника було складено акт, з якого вбачається, що двері державному виконавцю відчинені не були;
- 09.08.2019 року державним виконавцем було складено вимогу про надання Центральним управлінням ГУ ДФС у Харківській області  фінансових звітів та податкових декларацій ПП  "Науково-виробнича фірма "МИР-АГРО", які надішли до органу державної виконавчої служби 28.08.2019 року. 
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №184286479 від 10.10.2019 року вбачається, що у Приватного підприємства "Науково-виробнича фірма "МИР-АГРО" відсутнє нерухоме майно. 
19.08.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Компанія “НІКО-ТАЙС”, м. Київ звернулось до Господарського суду Одеської області зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Міжрайонного відділу  по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській  області Золотавіна Валерія Юрійовича, в якій просило суд визнати за період з 13.05.2019 року по 14.08.2019 року неправомірною бездіяльність  державного виконавця Міжрайонного відділу  по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській  області Золотавіна Валерія Юрійовича у виконавчому провадженні № 54988180 щодо примусового виконання наказу від 22.09.2017 року  по справі № 916/1797/17, котра виразилась у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 54988180 щодо примусового виконання наказу від 22.09.2017 року по справі № 916/1797/17 із врахуванням положень Закону України «Про виконавче провадження»; зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу Міжрайонного відділу по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській  області усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника) шляхом дотримання строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 54988180 щодо примусового виконання наказу від 22.09.2017 року по справі № 916/1797/17 із врахуванням норм та положень Закону України «Про виконавче провадження», та котрі були б направлені і свідчили про перевірку майнового стану та примусове виконання  наказу від 22.09.2017 року по справі №916/1797/17; стягнути з Міжрайонного відділу  по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській  області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “НІКО-ТАЙС”, м. Київ витрати на правову допомогу  адвоката у розмірі 4000,00 грн. 
В обґрунтування скарги Товариство з обмеженою відповідальністю “Компанія “НІКО-ТАЙС”, м. Київ посилається на те, що наказ Господарського суду Одеської області у справі № 916/1497/17 від 22.09.2017 року не виконаний, при цьому органом державної виконавчої служби в порушення вимог чинного законодавства належних, своєчасних та об`єктивних виконавчих дій у виконавчому провадженні № 54988180 щодо примусового виконання вказаного наказу у період з 13.05.2019 року по 14.08.2019 року вжито не було, що є підставою для  визнання  бездіяльності  державного виконавця неправомірною та  свідчить про наявність підстав для зобов`язання останнього усунути допущене  порушення шляхом дотримання строків та порядку вчинення виконавчих дій.  
15.10.2019 року до Господарського суду Одеської області від Міжрайонного відділу державної виконавчої служби надійшли письмові заперечення на скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС", відповідно до яких орган державної виконавчої служби, посилаючись на вимоги Закону України „Про виконавче провадження”, а також на вчинення протягом строку з моменту відкриття виконавчого провадження (27.10.2017 року)  по 09.08.2019 року відповідних  заходів примусового виконання судового рішення від 06.09.2017 року по даній справі, на підтвердження чого органом державної виконавчої служби було надано суду відповідні документи, просив відмовити у задоволенні поданої Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" скарги. 
Оскарженою ухвалою Господарського суду Херсонської області від 24.10.2019 року у справі №916/1497/17 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “НІКО-ТАЙС”, м. Київ на  бездіяльність державного виконавця Міжрайонного відділу по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській  області Золотавіна Валерія Юрійовича задоволено; визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Міжрайонного відділу по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській  області Золотавіна Валерія Юрійовича   за період  з 13.05.2019 року по 14.08.2019 року у виконавчому провадженні  № 54988180  щодо примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від  22.09.2017 року  по справі № 916/1497/17, котра виразилась у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 54988180 щодо примусового виконання наказу господарського суду Одеської  області від 22.09.2017 року  по справі № 916/1497/17 із врахуванням положень Закону України “Про виконавче провадження”; зобов`язано Міжрайонний відділ по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській  області усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника) шляхом вчинення дій, направлених на фактичне примусове виконання наказу господарського суду Одеської області від 22.09.2017 року  по справі №916/1497/17 у відповідності до вимог Закону України „Про виконавче провадження”; стягнуто з  Міжрайонного відділу по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській  області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “НІКО-ТАЙС”, м. Київ витрати на правову допомогу адвоката у розмірі  4   000,00 грн. 

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції  погодився з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 129-1   Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Відповідно до ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Частиною 1 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року N 18-рп/2012).
Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).
Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У ч. 1 ст. 6 Конвенції закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року по справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь - яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду». У рішенні від 17 травня 2005 року по справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії параграф 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (див. рішення від 19.03.1997 зі справи "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece); рішення від 20.07.2004 зі справи "Шмалько проти України").
Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7 червня 2005 року у справі “Фуклев проти України”, заява N 71186/01, п. 84).
Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п.1 ст. 6 Конвенції.
Стаття 55 Конституції України вказує, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» однією із засад виконавчого провадження є забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 зазначеного Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Державний виконавець, як працівник державної виконавчої служби відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", повинен здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність.
Відповідно до   ст. 339 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього   Кодексу, порушено їхні права.
Згідно до ч. 1, 2   ст. 342 Господарського процесуального кодексу України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.
Положеннями ст. 343 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентує порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 2 Закону України “Про виконавче провадження” визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Частиною 3 вказаної статті передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках та інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додатну вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на яких заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Крім цього, виконавець також має право: здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; викликати посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом державного виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; накладати стягнення у вигляді штрафу на юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від посадових осіб боржників - юридичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження в праві виїзду керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язання за рішенням; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у   ст. 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
За ч. 1 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження", у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.
Згідно з ч. 2 ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження", розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.
Відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону України “Про виконавче провадження” стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. 
Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника (ч. 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження").
Розшук боржника - юридичної особи,   майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією (ч. 2, 3 ст. 36 Закону).
Так, як зазначалось раніше, 27.10.2017 року Міжрайонним відділом  державної виконавчої служби було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 54988180 з примусового виконання  наказу господарського суду від  22.09.2017 року по даній справі про стягнення із Приватного підприємства "Науково-виробнича фірма "МИР-АГРО" на користь позивача пені у розмірі 17529,41 грн., збитків від інфляції у розмірі 4322,60 грн., трьох відсотків річних у розмірі 3244,24 грн., адвокатських витрат у розмірі 700,00 грн. та судового збору у розмірі  1600,00 грн. 
Дійсно, суду були надані докази направлення запитів та отримання відповідей на них щодо відсутності у боржника майна, грошових коштів, зокрема, наданих на підставі даних відкритих реєстрів. Але в матеріалах виконавчого провадження та в автоматизованій системі відсутні звернення державного виконавця до компетентних органів, зокрема, до районного/обласного Центру надання адміністративних послуг, до районного/обласного структурного підрозділу Державної міграційної служби України, до районних/обласних структурних підрозділів ДФС України, до державного реєстратора районного рівня, із метою встановлення всіх необхідних ідентифікуючих даних/відомостей про керівника боржника із метою подальшого вжиття таких заходів, як-то притягнення до кримінальної відповідальності та обмеження у праві виїзду за кордон тощо.
При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з приписами статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України. Вільний та безоплатний доступ до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження забезпечує Міністерство юстиції України у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації, на основі поширених веб-оглядачів та редакторів, без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів, без обмежень та цілодобово. Інформація повинна містити відомості про час її розміщення.
Рішення виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби виготовляються за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження. У разі тимчасової відсутності доступу до автоматизованої системи допускається виготовлення документів на паперових носіях з подальшим обов`язковим внесенням їх до автоматизованої системи не пізніше наступного робочого дня після відновлення її роботи (частина 4 статті 8 Закону України "Про виконавче провадження").
Відповідно до Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 2432/5 від 05.08.2016, автоматизована система виконавчого провадження - комп`ютерна програма, що забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження, формування Єдиного реєстру боржників та захист від несанкціонованого доступу.
Відповідно до пункту 10 розділу І Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження система забезпечує інформаційну взаємодію з іншими реєстрами та базами даних державних органів, що містять дані про майно, доходи боржника. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.
Згідно з пунктами 2-4 Розділу IV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, виконавцем до автоматизованої системи виконавчого провадження обов`язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень.
До Автоматизованої системи виконавчого провадження в обов`язковому порядку вносяться також відомості про всі документи, отримані на запит державного виконавця, заяви сторін виконавчого провадження, відповіді на них та їх скановані копії.
Відомості про проведення виконавчих дій вносяться до автоматизованої системи виконавчого провадження одночасно з виготовленням документа, на підставі якого вчиняється виконавча дія, або одночасно з виготовленням документа, яким оформлюється проведення виконавчої дії.
У разі здійснення виконавчої дії за межами органу державної виконавчої служби (офіса приватного виконавця) відомості про таку дію вносяться до автоматизованої системи виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її проведення.
Постанови виконавця, а також інші документи виконавчого провадження виготовляються за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження. Виготовлення постанов та інших документів виконавчого провадження не в автоматизованій системі виконавчого провадження забороняється.
Згідно з положеннями пунктів 1, 2 розділу VІ Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, Міністерство юстиції України забезпечує вільний та безоплатний доступ до інформації Системи у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації (на основі поширених веб-оглядачів та редакторів) без обмежень та цілодобово у формі відкритих даних. З метою забезпечення доступу до інформації Системи сторонам виконавчого провадження у постанові про відкриття виконавчого провадження роз`яснюється таке право, вказуються адреса відповідного веб-сайту в мережі Інтернет, а також ідентифікатор для доступу до інформації про виконавче провадження та порядок його використання. Система забезпечує можливість формування сторонами виконавчого провадження узагальненої інформації про рішення (виконавчі дії), прийняті (вчинені) виконавцем, із зазначенням дати їх прийняття (вчинення) та з можливістю роздрукування такої інформації.
Отже,      державним виконавцем вносяться відомості про вчинення всіх виконавчих дій у виконавчому провадженні до автоматизованої системи      виконавчого провадження, доступ до якої є відкритим у мережі Інтернет з урахуванням наявного у сторони виконавчого провадження ідентифікатору для доступу до інформації про виконавче провадження.
Оскільки за приписами вищевказаного Закону та Положення автоматизованою системою виконавчого провадження забезпечується централізоване зберігання документів виконавчого провадження, а також надання сторонам виконавчого провадження інформації про виконавче провадження та виготовлення документів виконавчого провадження, вказане дає підстави для висновку, що інформація внесена до автоматизованої системи виконавчого провадження виконавцем в межах конкретного виконавчого провадження щодо проведених дій на примусове виконання виконавчого документа є офіційною та може бути використана в спорі стороною, яка є учасником виконавчого провадження, з посиланням на наявні в автоматизованій системі виконавчого провадження дані, в процесі оскарження нею дій чи бездіяльності державного виконавця з приводу вжиття/невжиття виконавцем ефективних, своєчасних і в повному обсязі заходів щодо примусового виконання виконавчого документа, виданого на виконання рішення компетентного органу.
В зв`язку з чим, враховуючи, що в автоматизованій системі виконавчого провадження дійсно відсутня інформація про вжиття виконавцем всіх своєчасних і належних заходів з примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області 22.09.2017р.  по справі №916/1497/17 за період, який оскаржується, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи позивача про бездіяльність державного виконавця   Міжрайонного відділу  по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській  області Золотавіна Валерія Юрійовича у виконавчому провадженні ВП 54988180 та невідповідність його дій вимогам Закону України «Про виконавче провадження» в частині дотримання ним строків та порядку вчинення виконавчих дій, є обґрунтованими та підтвердженими документально.
Вищезазначене також спростовує посилання скаржника стосовно того, що державним виконавцем були проведенні всі можливі заходи примусового виконання рішення згідно чинного законодавства (направлені запити та отримані відповіді про відсутність у боржника майна і грошових коштів). Так, згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повинен періодично проводити перевірки з метою належного виконання рішення суду. Такі перевірки мають вчинятися державним виконавцем систематично, доказів чого ним надано не було.
Верховним Судом у постанові від 18.03.2019 року по справі № 21/303-08 наголошено, що сам факт здійснення окремих дії щодо виявлення майна та коштів боржника, без встановлення та дослідження обставин, що державним виконавцем проводилась перевірка майнового стану боржника з відповідною періодичністю, встановленою частиною восьмою статті 48 Закону України "Про виконавче провадження", не свідчить про належне виконання державним виконавцем своїх обов`язків щодо розшуку майна боржника та здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення. 
Колегія суддів погоджується з висновком Господарського суду Одеської області, що надані  Міжрайонним відділом державної виконавчої служби  документи не підтверджують факт  дотримання   органом державної виконавчої служби  періодичності, встановленої ч. 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження”. При цьому, сам факт вжиття окремих виконавчих заходів та звернення із запитами до органів державної влади не свідчить про дотримання  органом державної виконавчої служби порядку  перевірки майнового стану боржника, а із змісту наданих  органу державної виконавчої служби відповідей  вбачається, що органи, до яких  державним виконавцем подавались запити, не володіють запитуваною  інформацією;  у окремих випадках органи, до яких  державним виконавцем подавались запити, надавали інформацію із відкритих реєстрів. 
При цьому, за загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).
Частиною 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Слід зазначити, що доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Як вбачається з матеріалів справи і було зазначено вище, Міжрайонний відділ по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській  області не надав такі докази на підтвердження належного та своєчасного вчинення державним виконавцем виконавчих дій, передбачених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», необхідних для якнайшвидшого виконання наказу Господарського суду Одеської області від 22.09.2017 року  по справі №916/1497/17  в оскаржений період, які б могли бути визнані судом достовірними, як більш вірогідні відповідно до норм ст.79 Господарського процесуального кодексу України.  
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно визнав встановленою неправомірну бездіяльність державного виконавця Міжрайонного відділу по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській  області Золотавіна Валерія Юрійовича   за період  з 13.05.2019 року по 14.08.2019 року у виконавчому провадженні  № 54988180  щодо примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від  22.09.2017 року  по справі № 916/1497/17, котра виразилась у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 54988180 щодо примусового виконання наказу господарського суду Одеської  області від 22.09.2017 року  по справі № 916/1497/17 із врахуванням положень Закону України “Про виконавче провадження” та зобов`язав Міжрайонний відділ по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській  області усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника) шляхом вчинення дій, направлених на фактичне примусове виконання наказу Господарського суду Одеської області від 22.09.2017 року  по справі №916/1497/17 у відповідності до вимог Закону України „Про виконавче провадження”, а доводи Міжрайонного відділу по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській  області, викладені в апеляційній скарзі, позбавлені фактичного правового обґрунтування та не спростовують висновків, викладених в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа  "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі  "Трофимчук проти України", no. 4241/03, від 28.10.2010 року).
Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. (п. 58 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Серявін проти України"). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади обов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
Колегія суддів зауважує, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд. Однак ця стаття не закріплює будь-яких правил допустимості доказів чи правил їх оцінки, а тому такі питання регулюються передусім національним правом і належать до компетенції національних судів.
Для того, щоб судовий розгляд був справедливим, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції, суд зобов`язаний належним чином вивчити та перевірити зауваження, доводи й докази, а також неупереджено їх оцінити на предмет того, чи будуть вони застосовуватися в рішенні суду.
І хоча Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях констатує, що п.  1 ст. 6 Конвенції дійсно вимагає, щоб суди мотивували висновки в рішеннях, однак ця вимога не означає обов`язку суду надавати детальну відповідь на кожен аргумент; таке питання вирішується виключно у світлі обставин конкретної справи.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі № 918/519/17.
Згідно   ст. 276 Господарського процесуального кодексу України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, вважає апеляційну скаргу Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, м. Харків необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 24.10.2019 року про задоволення скарги на бездіяльність державного виконавця Міжрайонного відділу  по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській  області Золотавіна Валерія Юрійовича у справі № 916/1497/17 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для її скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, м. Харків на ухвалу Господарського суду Одеської області від 24.10.2019 року у справі № 916/1497/17 залишити без задоволення,  ухвалу Господарського суду Одеської області від 24.10.2019 року у справі № 916/1497/17 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодекс України.
Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 15.01.2020 року. 
Повний текст постанови складено 16 січня 2020 року.

Головуючий суддя 	Г.І. Діброва	
Судді 	Н.М. Принцевська	
 	А.І. Ярош