ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/8988/16-ц                                        Головуючий суддя І інстанції Грищенко І.О.
Провадження № 22-ц/818/1089/20                        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Інші справи позовного провадження 

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року                                                                м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого                                         Яцини В.Б.
суддів колегії                                        Кіся П.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря судового засідання        Семикрас О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2019 року, постановлену у складі судді Грищенко І.О., по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про передачу предмета застави в заклад,

В С Т А Н О В И В :

Позивач 30.05.2016 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд вилучити у відповідача та передати в заклад публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» автомобіль марки ВАЗ, легковий седан, модель 21101, 2007 року випуску, № кузову НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу – автомобіля марки ВАЗ, легковий седан, модель 21101, 2007 року випуску, № кузову НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .
В обґрунтування вимог вказував, що відповідно до умов договору № НАН2АК14350108 від 14.08.2007 ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 58171,80 грн, зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами. В забезпечення виконання умов вказаного договору між сторонами договору укладено договір застави рухомого майна- автомобіля марки ВАЗ, легковий седан, модель 21101, 2007 року випуску, № кузову НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 . Відповідач не виконала прийняті на себе зобов`язання за умовами кредитного договору, що стало підставою для звернення до суду з дійсним позовом.
Уповноважений представник відповідача - ОСОБА_2 заявив клопотання про закриття провадження у справі з тих підстав, що Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська прийнято рішення за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до його довірителя – ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави- автомобіль марки ВАЗ, легковий седан, модель 21101, 2007 року випуску, № кузову НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу вказаного автомобіля публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» від імені ОСОБА_1 .
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2019 року закрито провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про передачу предмета застави в заклад.
В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, пославшись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права. Стягнути з відповідача судові витрати.
В обґрунтування скарги зазначено, що помилковим є висновок суду щодо тотожності позовів, оскільки рішенням Індустріального районного суд м. Дніпропетровська від 13.04.2012 року (справа №2/0417/3567/2012) звернуто стягнення на предмет застави, а саме - автомобіль ВАЗ, модель: 21101, рік випуску: 2007, тип ТЗ: Легковий седан-В, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ), шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570).
При цьому, АТ КБ «Приватбанк» не заявлялися позовні вимоги у вищевказаній справі про передачу предмету застави в заклад, які нині розглядаються в даній справі № 638/8988/16-ц.
Послались на те, що сторона відповідача не заперечувала перебування предмету застави у володінні ОСОБА_1 та те, що предмет застави не переданий позивачу — Заставодержателю. У зв`язку з цим, користування і володіння відповідачем предметом застави є неправомірним і втрата такого права зумовлена зверненням стягнення на майно на підставі судового рішення від 13.04.2012 шляхом його продажу.
Зазначено, що за фактом прийняття рішення від 13.04.2012 у АТ КБ «ПриватБанк» виникло право розпоряджатися предметом застави.
У зазначеній справі не заявлялись позовні вимоги про захист прав АТ КБ «ПриватБанк» щодо володіння заставним майном, оскільки їх порушення має місце вже після ухвалення судового рішення та наявності протиправного знаходження предмету застави у відповідача, у зв`язку з чим, права позивача підлягають судовому захисту в даній справі, та зокрема, за умовами п. 34.8 договору застави від 14.08.2007. За умовами укладеного договору застави предмет застави залишався у володінні заставодавця, і він мав можливість ним користуватися, у тому числі одержувати з нього плоди та доходи. В даному випадку, неможливість володіння та користування випливає із суті наявного судового рішення про звернення стягнення на предмет застави.
Вказано, що суд першої інстанції не розмежував і констатував зміст втрачених відповідачем прав на заставлене майно та факт звернення стягнення на майно згідно рішення суду, яке підлягає обов`язковому виконанню на всій території України, як це передбачають норми прямої дії Конституції України, та ст.2 ЦПК України.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи. 
Вислухавши доповідь судді-доповідача, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України за відсутності усіх учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що уповноваженим представником банку надано до суду копію виконавчого листа, виданого 26.04.2012 на виконання рішення суду. Зі змісту виконавчого листа вбачається, що 13.04.2012 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська ухвалено судове рішення, яке 23.04.2012 набрало законної сили , з резолютивної частини якого вбачається, що в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № НАН2АК14350108 від 14.08.2007 року звернуто стягнення на предмет застави- автомобіль марки ВАЗ, легковий седан, модель 21101, 2007 року випуску, № кузову НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .
Представник позивача просив відмовити в задоволенні клопотання з тих підстав, що предмет застави до банку не переданий, а відповідно рішення суду не виконане.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що рішення Індустріального районного суд м. Дніпропетровська від 13.04.2012, яке набрало законної сили, постановлено по справі з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет, з тих самих підстав, і відповідно до вимог п.3.ч.1 ст.255 ЦПК України, наявні законні підстави для закриття провадження у справі.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду, постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
З огляду на те, що у даному випадку заявлені в цій справі вимоги не є тотожними тим, що вже були розглянуті іншим судом, колегія суддів дійшла висновку, що районним судом було порушено норми матеріального і процесуального права. 
Тому колегія суддів на підставі ст. 379 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржувану ухвалу та направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову – на відповідача.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат колегія суддів враховує роз`яснення, що були надані судам у п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зі змінами та доповненнями, за яким якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, передбачену в частині першій статті 293 ЦПК (ст. 353 ЦПК України у чинній редакції), з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної т скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 88 ЦПК (ст. 141 ЦПК України у чинній редакції).
За таких обставин суд апеляційної інстанції не вирішує питання про розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 259, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» – задовольнити.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2019 року – скасувати.
Справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення виготовлений 04 лютого 2020 року.

Головуючий                                                        В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                        П.В. Кісь.

                                                                       О.М. Хорошевський.