ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«27» січня 2020 року
м. Харків
справа № 641/8248/19-ц
провадження № 22ц/818/976/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -          Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Бровченка І.О., Маміної О.В.,
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач –  ОСОБА_2 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2019 року в складі судді Ященко С.О.
в с т а н о в и в:
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що вони з ОСОБА_2 з 2009 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказала, що у вересні 2019 року їхні фактичні шлюбні відносини припинено, дочка фактично проживає з нею, відповідач не бере участі у її вихованні та утриманні.

Зазначила, що ОСОБА_2 є здоровим та працездатним, працює на посаді командира відділу охорони роти з охорони дипломатичних представництв і консульських установ Національної Гвардії України, має нерухоме майно, отже спроможний сплачувати аліменти на утримання дочки у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу).

Вказала, що вони з відповідачем мають ще одну спільну дочку – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання якої ОСОБА_2 сплачує аліменти за рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 03 серпня 2007 року у розмірі ј частини від його заробітку (доходу) щомісячно. 
Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 2019 року до повноліття дитини.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 – задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/5 частки від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 09 жовтня 2019 року до досягнення дитиною повноліття; в решті позову відмовлено; судові витрати віднесено за рахунок держави, допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги. ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просила рішення суду – скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09 жовтня 2019 року до повноліття дитини. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що стан здоров`я відповідача та його потреби у лікуванні не мають враховуватися при визначенні розміру аліментів, оскільки він як військовослужбовець має право на безоплатну медичну допомогу та оздоровлення; що відповідачем не доведено факт утримання непрацездатного батька, який користується пільгами, отримує субсидію та перебуває у фактичних шлюбних відносинах з жінкою, що працює і отримує пенсію, має автомобіль; що їхня неповнолітня дочка має бути забезпечена можливістю відвідувати гуртки, які позитивно вплинуть на її розвиток.

27 грудня 2019 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому він вказав, що з рішенням суду погоджується частково та згоден сплачувати аліменти на утримання дочки у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів, оскільки з нього вже стягуються аліменти на утримання старшої дочки у розмірі ј частини його доходів; він є військовослужбовцем та брав участь у бойових діях в зоні АТО, після чого його стан здоров`я погіршився; на його утриманні перебуває непрацездатний батько; він виплачує кредит, отриманий на потреби родини, а також має сплачувати комунальні послуги. Вказав, що під час спільного проживання з ОСОБА_1 вони придбали автомобіль, який залишився у неї. Зазначив, що ОСОБА_1 працевлаштована та також повинна нести витрати на утримання дітей. Вказав, що їхні дочки здорові, успішно навчаються та не мають особливих потреб для нормального розвитку, він їх постійно відвідує та дає кишенькові кошти, купує необхідні речі. Крім того, діти користуються пільгами, що надає його статус учасника бойових дій. 

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 – визнано неподаною та повернуто апелянту.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду – залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що з урахуванням обставин справи наявні підстави для стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки у розмірі 1/5 частини його заробітку.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 14 серпня 2004 року по 23 червня 2007 року (а. с. 8, 10, 32). З 2009 року по 2019 рік сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, що ними визнається.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 6).
З копії акту обстеження умов проживання від 24 вересня 2019 року, складеного Службою у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, вбачається, що малолітня ОСОБА_3 фактично проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 та сестрою ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 5).

ОСОБА_2 є військовослужбовцем, працює у військовій частині № НОМЕР_1 . З довідки про доходи №301 від 11 листопада 2019 року вбачається, що за період з травня 2019 року по жовтень 2019 року йому нараховано грошове забезпечення у загальному розмірі 117 616,18 грн (а. с. 42). 

ОСОБА_1 обіймає посаду оператора електронно-обчислювальних машин у Другому апеляційному адміністративному суді. Сума її доходу за вересень – жовтень 2019 року складає 12 373,52 грн, що підтверджується довідкою Другого апеляційного адміністративного суду № 214 від 22 листопада 2019 року (а. с. 58).

З 03 серпня 2009 року на виконанні у Великобурлуцькому районному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебувало виконавче провадження № 18023302 з виконання виконавчого листа № 2-231/07 від 03 серпня 2007 року, виданого Великобурлуцьким районним судом Харківської області про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 30 березня 2010 року зазначене виконавче провадження завершено, державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання, відповідно до заяви стягувача (а. с. 57).

Як вбачається з копії постанови про відкриття виконавчого провадження №60554170 від 11 листопада 2019 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №616/714/19 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 липня 2007 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 51).
Постановою державного виконавця від 13 листопада 2019 року звернуто стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника ОСОБА_2 у виконавчому провадження № 60554170, вирішено здійснювати відрахування з усіх видів заробітку боржника в розмірі 50% заробітку до погашення заборгованості, яка станом на 11 листопада 2019 року становить 128 158,98 грн, після чого ј частки його доходу щомісяця до досягнення дитиною повноліття (а. с. 53-54).

У зв`язку з наявністю зазначеної заборгованості зі сплати аліментів відомості про ОСОБА_2 внесено до Єдиного реєстру боржників (а. с. 55).
ОСОБА_2 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення, серія НОМЕР_2 (а. с. 33). В період з 07 квітня 2014 року по 16 жовтня 2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на території Луганської області згідно довідки військової частини № НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10 червня 2015 року № 30/2286 (а. с. 34).

З медичної характеристики та копії довідки № 155 від 08 серпня 2017 року вбачається, що ОСОБА_2 з липня 2016 року перебуває під медичним наглядом та з 2017 року на диспансерному обліку в поліклініці Державної установи "ТМО МВС України по Харківській області" з діагнозом: гіпертонічна хвороба ІІ ст, 1 ст, ризик помірний, сечокислий діатез, хронічний простатит, стадія неповної ремісії (а. с. 40-41).

Батько ОСОБА_2 – ОСОБА_6 є пенсіонером по інвалідності довічно, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_4 (а. с. 43-44). З копії консультативного висновку спеціаліста від 17 листопада 2014 року вбачається, що ОСОБА_6 встановлено діагноз: полісегментарний остеохондроз, спондилоертроз, спондильоз, грижі дисків, компресія корішків праворуч, стійка правостороння люмбалгія, міотонічний синдром (а. с. 46-47). Згідно з довідкою про доходи № 7253322643926211 пенсія ОСОБА_6 за жовтень 2019 року склала 2000,00 грн (а. с. 45).

05 вересня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири у будинку готельного типу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Колядою Ю.С. за № 3375, згідно умов якого ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 , що складається з однієї кімнати загальною площею 31,5 кв м, житловою - 17,4 кв м, за 252 600,00 грн (а. с. 59-62).

З наданої ОСОБА_1 до апеляційної скарги виписки по рахунку за кредитною карткою за період з 01 липня 2019 року по 02 грудня 2019 року вбачається, що 05 вересня 2019 року ОСОБА_1 знято готівку у розмірі 51 000,00 грн (а. с. 79). 

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Статтею 51 Конституції України  та  статтею 180 СК України  передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Вказаною нормою не передбачено звільнення від такого обов`язку в разі неможливості його виконання.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Із роз`яснень, які містяться в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:  стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, враховуючи, що добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації обов`язку з утримання дитини не досягнуто, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/5 частини усіх його доходів, який з урахуванням балансу інтересів батьків та дитини буде достатнім для забезпечення її належного утримання та відповідатиме можливостям батька надавати таку допомогу.

При цьому, суд виходить з необхідності забезпечення права дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Під час розгляду справи позивачка не довела, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів на дитину не відповідає її потребам.

Оскаржуване судове рішення про стягнення аліментів у вищевказаній частині від заробітку відповідача ухвалено з урахуванням розміру доходів відповідача, його стану здоров`я і наявності у нього на утриманні старшої дочки. 

При цьому, судова колегія також звертає увагу на те, що постановою державного виконавця від 13 листопада 2019 року вирішено здійснювати відрахування з усіх видів заробітку боржника ОСОБА_2 в розмірі 50% до погашення заборгованості зі сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 , яка станом на 11 листопада 2019 року становить 128 158,98 грн.

За таких умов, враховуючи, що на теперішній час з заробітку відповідача вже примусово стягується 50% щомісячно, покладення на нього ще й обов`язку сплати аліментів на утримання молодшої дочки у розмірі 1/3 частини від його заробітку, як про це просила позивачка, поставило б його у скрутний майновий стан.

Водночас, у разі зміни майнового стану чи стану здоров`я платника аліментів ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернення до суду з позовом про збільшення розміру стягуваних з нього аліментів. 

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що стан здоров`я відповідача та його потреби у лікуванні не мають враховуватися при визначенні розміру аліментів, оскільки він як військовослужбовець має право на безоплатну медичну допомогу та оздоровлення, судова колегія відхиляє.

Дійсно, згідно частини 1 статті 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я. Військовослужбовці щорічно проходять медичний огляд, щодо них проводяться лікувально-профілактичні заходи.

Однак, згідно вимог статті 182 СК України суд при визначенні розміру аліментів зобов`язаний враховувати стан здоров`я платника аліментів, незалежно від того, чи має він право на безоплатне лікування.

У даній справі судом першої інстанції враховано наявність у відповідача певних захворювань та його стан здоров`я у сукупності з іншими обставинами справи, зокрема, наявність інших утриманців (старшої дочки, на яку він також сплачує аліменти в розмірі ј частини). Тому, підстав для застосування висновку Верховного Суду у справі №461/4936/16 від 31 жовтня 2018 року, на який ОСОБА_1 посилається в апеляційній скарзі, не вбачається.

Не є підставою для стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частини, а не 1/5 не доведення факту утримання непрацездатного батька відповідачем, перебування батька відповідача у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що неповнолітня дочка сторін має бути забезпечена можливістю відвідувати гуртки, які позитивно вплинуть на її розвиток, є безпідставними, оскільки позову щодо стягнення додаткових витрат на дитину, що викликані розвитком її здібностей, позивачка не заявляла.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, та її апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368,  п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 – 384, 389 ЦПК України
                                  п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2019 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                         І.В. Бурлака

Судді                                                                  І.О. Бровченко

О.В. Маміна

Повний текст постанови складено 27 січня 2020 року.