ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2020 р. 	Справа № 520/9846/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:                                        Старостіна В.В.,
суддів:                                                            Бегунца А.О., Рєзнікової С.С.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.10.2019 року по справі № 520/9846/19 (головуючий 1 інстанції Зінченко А.В.) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, після уточнення позовних вимог, просив суд:
- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України підготувати матеріали для призначення пенсії ОСОБА_1 за вислугу років та направити їх до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області для вирішення питання призначення пенсії.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.10.2019 року позов залишено без задоволення.
Позивач не погодився із таким рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що МВС України неправомірно відмовив позивачу у проведенні розрахунку розміру грошового забезпечення, оформлення всіх необхідних документів, та відповідно подання таких документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області для призначення пільгової пенсії за вислугу років відповідно до ст. 12Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції Закону від 02.04.1994).
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що при розгляді МВС України поданих до звернення ОСОБА_1 документів було встановлено, що на день звільнення зі служби в органах внутрішніх справ (10.09.2015 р.) календарна вислуга років ОСОБА_1 становить 19 років 00 місяців 26 днів.
Залишаючи без задоволення позов суд першої інстанції виходив з того, що на день звільнення зі служби в органах внутрішніх справ календарна вислуга років ОСОБА_1 становить 19 років 00 місяців 26 днів, яка не дає йому права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
При підготовці документів МВС України керується чинними нормативно-правовими актами, а саме: Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XI (далі - Закон № 2262), постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992р. №393» від 13 лютого 2008 року № 45 (далі - Порядок № 45), постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17 липня 1992 року N 393 (далі - Постанова № 393), Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців», рішеннями Конституційного суду України та іншими чинними нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст. 12 Закону № 2262 пенсія за вислугу років призначається зокрема особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби за контрактом, незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше (звільнені до 30.09.2011р.).
Пунктом "б" статті 1-2 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262- XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.
Відповідно до пункту "а" статті 12 Закону № 2262 пенсія за вислугу років призначається: 
а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2014 року до 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення, мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше; з і жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.
Аналізуючи норми Закону М 2262, колегія суддів зазначає, що ані в ст. 12, ані в ст. 17 вказаного Закону не вказано, що пенсію за вислугу років можна призначати особам при наявності вислуги, обчисленої на пільгових умовах. Тоді, як вказаними нормами чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності певних календарних років, та міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.
Умови призначення пенсій за вислугу років встановлені саме Законом № 2262 (ст. 12), а не Порядком № 393.
Матеріалами справи підтверджено, що на день звільнення зі служби в органах внутрішніх справ (10.09.2015 р.) календарна вислуга років ОСОБА_1 становить 19 років 00 місяців 26 днів.
Колегія суддів зазначає, що вислуга років ОСОБА_1 в 19 років 00 місяців 26 днів., не дає йому права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Відповідно до вимог ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія за вислугу років призначається, зокрема, особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, у період з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше.
Колегія суддів вважає за необхідне вказати, що дану норму не було визнано неконституційною, або такою, що порушує права людини.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстави для обрахування вислуги років позивача відповідно до норм права, які діяли на момент призначення його на службу відсутні, отже, позовна вимога про зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України підготувати матеріали для призначення пенсії ОСОБА_1 за вислугу років та направити їх до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області для вирішення питання призначення пенсії є безпідставною.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про залишення позову без задоволення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визначе, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.10.2019 року по справі № 520/9846/19 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.В. Старостін 	
Судді	   	А.О. Бегунц    С.С. Рєзнікова