ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 344/17435/16-к
провадження № 51-3077 км 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд) у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 , 
прокурора                                                   ОСОБА_5 
захисника                                                  ОСОБА_6 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 квітня 2019 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 31 травня 2019 року та прокурора на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 31 травня 2019 року стосовно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Яблунька Богородчанського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , який займається адвокатською діяльністю, раніше не судимого, у кримінальному провадженні в частині обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі – КК), закрите на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК). 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області ухвалою від 23 квітня 2019 року кримінальне провадження стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в частині обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК закрив на підставі п. 7 ч.1 ст. 284 КПК у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення.
Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_7 27 липня 2015 року, незаконно проникнувши                  у приміщення квартири АДРЕСА_2 , близько 16:05, діючи умисно, спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_9 ,      а саме відштовхнув її до стіни в коридорі квартири. В цей час до нього приєдналась ОСОБА_8 , яка, діючи умисно, завдала потерпілій численних ударів ногами і руками в ділянку спини. Надалі, продовжуючи реалізовувати свій протиправний умисел, ОСОБА_7 пройшов квартирою до входу в дитячу кімнату, схопив ОСОБА_9 за праву руку та двічі вдарив нею по зовнішній частині дверної коробки входу у вищевказану кімнату. Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді синців у ділянці правої сідниці, обох верхніх та лівої нижньої кінцівок, садна в ділянці правої кисті, які згідно з висновком судово-медичної експертизи від 20 листопада 2015 року № 805/680/547-2Д належать до легких тілесних ушкоджень.
Івано-Франківський апеляційний суд ухвалою від 31 травня 2019 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишив без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 23 квітня 2019 року про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 125 КК – без змін.
Вимоги і узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК. Вважає, що ОСОБА_7 не набув процесуального статусу підозрюваної особи, оскільки повідомлення про підозру йому вручено слідчим, а не особою, визначеною положеннями ст. 481 КПК.
Крім того, зазначає, що відмова потерпілої від обвинувачення не є реабілітуючою обставиною, а тому суд мав би закрити кримінальне провадження за реабілітуючою підставою, а саме за п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК, з роз`ясненням ОСОБА_7   права на отримання відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним кримінальним переслідуванням.
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 31 травня 2019 року з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що, переглядаючи кримінальне провадження без потерпілої та її представника, суд апеляційної інстанції створив перешкоди їм у доступі до правосуддя, у зв`язку з чим ухвалив незаконне та неправосудне рішення.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримала касаційну скаргу, просила її задовільнити. Проти задоволення касаційної скарги прокурора заперечували.
Прокурор, який підтримував державне обвинувачення під час касаційного розгляду, не підтримав касаційну скаргу, подану прокурором, та заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_6 ..
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
За приписами ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого, виправданого чи особи, стосовно якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру. 
Згідно з вимогами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, цих вимог не дотримався. 
Відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області                 від 23 квітня 2019 року кримінальне провадження стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в частині обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, закрив на підставі п. 7 ч.1 ст. 284 КПК у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення.
Захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись з таким рішенням суду, звернулася до апеляційного суду зі скаргою в інтересах ОСОБА_7 ..
Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в частині доводів захисника про те, що ОСОБА_7 не набув статусу підозрюваної особи, оскільки повідомлення про підозру йому вручено слідчим, а не прокурором області, апеляційний суд зазначив, що твердження захисника позбавлені апеляційного значення, адже cуд першої інстанції цієї обставини не перевіряв, оскільки в цьому не було процесуальної необхідності. Також зазначив, що з доданої апелянтом копії підозри та зі змісту статей 481, 480, 278 КПК вбачається, що складати повідомлення про підозру адвокату має прокурор області, що в цій справі дотримано, але вручати його може інша особа, зокрема, слідчий.
Колегія суддів з цього приводу зазначає наступне.
Загальні положення, які регулюють питання процедури повідомлення про підозру, містяться в главі 22 КПК.
Так, ч. 1 ст. 276 КПК передбачені випадки, в яких повідомлення про підозру здійснюється обов`язково в порядку, передбаченому ст. 278 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 276 КПК встановлено, що у випадках, передбачених ч. 1 цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені ст. 42 цього Кодексу. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа зобов`язані також детально роз`яснити кожне із зазначених прав, якщо підозрюваний висловить прохання про це (ч. 3 ст. 276 КПК).
Глава 22 КПК регулює питання щодо порядку вручення письмового повідомлення про підозру, де законодавець, окрім термінів «здійснюється» та «складається», вживає також термін «вручається» в контексті повідомлення про підозру (ч. 1 і 2 ст. 278 КПК).
За загальним правилом письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором (ч. 1 ст. 277 КПК ). Однак у ст. 276 цього Кодексу зазначено, що особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу.
За приписами ст. 480 КПК адвокат належить до категорії осіб, щодо яких здійснюється особливий порядок кримінального провадження.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 481 КПК письмове повідомлення про підозру адвокату здійснюється Генеральним прокурором, його заступником, керівником регіональної прокуратури в межах його повноважень.
Велика Палата Верховного Суду (далі – Велика палата) у постанові від 11 грудня 2019 року (справа № 536/2475/14-к, провадження № 13-34 кс 19) зазначила, що повідомлення про підозру є системою процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора під час досудового розслідування, спрямованих на формування законної та обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваною, можливості захищатися усіма дозволеними законом засобами і способами. Цим актом у кримінальному провадженні вперше формулюється та обґрунтовується підозра конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення.
У цій же постанові вказано, що вручення процесуального документа (повідомлення про підозру), а також повідомлення і роз`яснення (за необхідності) прав підозрюваному є кінцевим етапом, яким завершується процедура здійснення повідомлення про підозру судді. Однак саме по собі вручення тексту повідомлення про підозру судді іншим суб`єктом за умови, що його було прийнято, перевірено, складено та підписано уповноваженим на це ст. 481 КПК суб`єктом, не порушує гарантії суддівської незалежності. Подальше вручення такого документа не дає підстав вважати, що суб`єкт його вручення якимось чином впливає на реалізацію цієї гарантії. 
Генеральний прокурор або його заступник можуть доручити вручення прийнятого (складеного) та підписаного ними повідомлення про підозру судді суб`єкту, уповноваженому здійснювати процесуальні дії у конкретному кримінальному провадженні.
З матеріалів контрольного провадження вбачається, що письмове повідомлення про підозру за ч. 1 ст. 125 КК ОСОБА_7 було підписано прокурором Івано-Франківської області ОСОБА_10 , тобто особою, уповноваженою на це відповідно до п.1 ч. 1                      ст. 481 КПК.
Відповідно до п. 1 ст. 481 КПК письмове повідомлення про підозру здійснюється адвокату, депутату місцевої ради, депутату Верховної Ради Автономної Республіки Крим, сільському, селищному, міському голові - Генеральним прокурором, його заступником, керівником регіональної прокуратури в межах його повноважень.
Враховуючи висновки Великої палати від 11 грудня 2019 року, колегія суддів вважає, що у даному кримінальному провадженні слідчий мав право вручити підозру ОСОБА_7 за умови, що це йому доручено уповноваженою особою, зазначеною у п. 1 ч. 1 ст. 481 КПК, в даному випадку – прокурором Івано-Франківської області. 
Однак, матеріали контрольного провадження не містять будь-яких відомостей, чи доручав прокурор Івано-Франківської області ОСОБА_10 слідчому ОСОБА_11 вручити повідомлення про підозру ОСОБА_7 , що залишилось поза увагою апеляційного суду, внаслідок чого доводам апеляційної скарги сторони захисту з цього приводу не було надано мотивовану відповідь.
Вказані порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Враховуючи вищевикладене, Суд позбавлений можливості встановити, чи було дотримано порядок вручення підозри ОСОБА_7 як адвокату та вирішити питання про наявність або відсутність підстав для закриття кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК.
З огляду на вищевикладене, касаційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, ухвала апеляційного суду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підлягає скасуванню, а матеріали провадження – призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції, під час якого суду необхідно врахувати наведене, усунути вказані недоліки та прийняти рішення, яке відповідає вимогам ст. 370 КПК.
Оскільки потерпіла має право відмовитись від обвинувачення, яке пред’явлене особі в установленому законом порядку, вирішення питання щодо закриття провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК до з’ясування питання щодо дотримання вимог ч. 1 ст. 481 КПК при пред’явленні підозри ОСОБА_7 , як особі, щодо якої здійснюється особливий порядок кримінального провадження, є передчасним.
Одночасно колегія суддів не погоджується з доводами, наведеними в касаційній скарзі прокурора в частині того, що переглядаючи кримінальне провадження без потерпілої та її представника, суд апеляційної інстанції створив перешкоди їм у доступі до правосуддя, у зв`язку з чим ухвалив незаконне та неправосудне рішення. 
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 30 травня 2019 року потерпіла ОСОБА_9 подала заяву про розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у суді апеляційної інстанції без її участі. 
За таких обставин касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 31 травня 2019 року стосовно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                              ОСОБА_3