Ухвала
03 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 200/288/17
провадження № 61-2313ск20 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 , на постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року у справі за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_4 , про поділ майна подружжя,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить здійснити поділ майна спільної сумісної власності наступним чином: виділити йому кондиціонер марки Веко - 7 000,00 грн, виділити відповідачу холодильник Самсунг No Frost - 12 000,00 грн, варочну поверхню (плита електрична) Bosh- 8 000,00 грн., духову шафу Whirlpool - 7 000,00 грн, витяжку PIRAMIDA - 1 500,00 грн, посудомийну машину Whirlpool - 7 000,00 грн, стягнути з відповідача 2 500,00 доларів США в якості витрат, понесених за рахунок особистих коштів на придбання автомобіля марки Хюндай І20, виділити на його користь               1/2 частину заборгованості перед кредитором ОСОБА_4 , визначивши обов`язок ОСОБА_3  сплатити на користь ОСОБА_4  заборгованість за договором позики від 05лютого 2016 року у розмірі 2 500,00 доларів США, виділити на користь ОСОБА_1 1/2 частину заборгованості перед кредитором ОСОБА_4 , визначивши обов`язок ОСОБА_1  сплатити на користь ОСОБА_4  заборгованість за договором позики від 05лютого 2016 року в розмірі 2 500,00 доларів США, стягнути з відповідача компенсацію за відчуження автомобіля в сумі 64 979,00 грн та понесені судові витрати.
Ухвалою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від                                    27 вересня 2017 року провадження в частині позовних вимог щодо виділення ОСОБА_3 кондиціонеру марки Веко, вартістю 7 000,00 грн закрито.
Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від                                                27 вересня 2017 року позов задоволено частково.
Вирішено поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, визнавши за ОСОБА_1 право власності на холодильник марки Самсунг Ноу Фрост, ціною 12 000,00 грн, варочну поверхню марки Бош -                                  8 000,00 грн, духову шафу марки Вайпул - 7 000,00 грн, витяжку марки Піраміда - 1 500,00 гривень, посудомийну машину марки Вайпул - 7 000,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
У задоволенні позовних вимог у іншій частині позову відмовлено.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 вартості частини автомобіля у сумі 64 979,00 грн скасовано та скасованій частині ухвалено нове судове рішення.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 вартість частини автомобіля в розмірі 64 979, 00грн. 
В іншій оскаржуваній частині рішення залишено без змін.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
25 січня 2020 року ОСОБА_1  звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, рішення суду першої інстанції залишити в силі, обґрунтовуючи свою вимогунеправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 8 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на                         01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України). 
Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.
Зазначена справа є малозначною, оскільки ціна позову в ній становить                100 479,00 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що з врахуванням встановленого з 01 січня 2020 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» цього показника в 2 102,00 грн складає 210 200,00 грн (100 х 2102,00). 
Згідно з висновками Європейського суду з прав людини у справах Lavages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gonnez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції. 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBACv. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали не містять винятків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Верховний Суд таких випадків теж не встановив.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведенного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню,у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.
Керуючись пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 , на постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року у справі за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_4 , про поділ майна подружжя.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                                       М. М. Русинчук