ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2360/20 Справа № 202/2582/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бєльченко Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
        головуючого – Пищиди М.М.
        суддів – Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.
        за участю секретаря судового засідання – Пивоварової А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес» на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес» про відшкодування витрат, -
                                В С Т А Н О В И Л А:
       У жовтні 2019 року заявник звернувся до суду з заявою про забезпечення позову.
       В обґрунтування заяви про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 зазначила, що предметом спору по справі є відшкодування їй витрат на електроенергію, розмір котрих на даний час складає 206 170,81 грн, що є значною сумою грошових коштів.
       На даний час єдиний учасник (власник) ТОВ «Експрес» ОСОБА_2 намагається продати всі активи підприємства або переоформити на іншу особу з метою ухилитися від виконання зобов`язань за договором, в тому числі приміщення, де знаходиться відповідач - будівлі та споруди за адресою: АДРЕСА_1 , власником яких є останній. Так, ОСОБА_2 у вересні 2019 року переоформив 50% корпоративних прав на невідому особу ОСОБА_3 . 
       У зв`язку з викладеним, ОСОБА_1 зазначила, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, оскільки відповідач може здійснити відчуження майна, власником якого є ТОВ «Експрес», на користь третіх осіб.
       Враховуючи вищевикладене, просила суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить відповідачеві, а саме на будівлі та споруди за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.28-31).
       Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.
       В інтересах ОСОБА_1 заборонено ТОВ «Експрес» та будь-яким іншим особам відчуження будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 до ухвалення рішення по справі та набрання ним законної сили (а.с.67).
       Не погодившись з вказаною ухвалою, ТОВ «Експрес» заернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить суд скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви.
       Зазначає, що обраний вид забезпечення позову є неспівмірним з заявленими позовними вимогами (а.с.43-48).
       Перевіривши законність ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
       Постановляючи ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 151-153 ЦПК України та виходив з того, що існує загроза неможливості виконання майбутнього рішення суду чи утруднення його виконання, що може призвести до порушення збалансованості інтересів сторін та істотного порушення прав та законних інтересів позивача до вирішення справи по суті та набрання рішення законної сили у разі задоволенні позовних вимог.
       Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.
       Частиною 1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову:
       1) накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;
       2) заборона вчиняти певні дії;
       3) встановлення обов`язку вчинити певні дії;
       4) заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;
       5) зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;
       6) зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;
       7) передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;
       8) зупинення митного оформлення товарів чи предметів;
       9) арешт морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;
       10) інші заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
       Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений ч. 1 ст. 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
       Забезпечення позову – це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
       Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.
       Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
       Згідно роз`яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9 вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
       Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
       Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
       Зокрема, заява про забезпечення позову повинна містити причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
       Тобто, законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.
       При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.
       Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
       Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
       Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
       На підставі викладеного можливо зробити висновок про те, що заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмета спору. При цьому не допускається заборона дій, вчинення яких не утруднює виконання рішення в майбутньому.
       Отже, підставою для забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.
       Встановлено, що предметом спору по справі є відшкодування витрат на електроенергію, розмір котрих на даний час складає 206 170,81 грн.
       Ураховуючи предмет позову, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «Експрес» та будь-яким іншим особам відчуження будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 до ухвалення рішення по справі та набрання ним законної сили.
       Погоджуючись з таким видом забезпечення позову, колегія суддів зважує також і на ту обставину, що судом застосовано найменш обтяжливий для відповідача вид забезпечення позову, які передбачені частиною 1 статті 150 ЦПК України, але в той же час і такий, що має певні гарантії забезпечення в майбутньому виконання рішення суду у разі задоволення позову.
       Фактично доводи, викладені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці, проте, відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
       Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвалу слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
       Керуючись ст. ст 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес» — залишити без задоволення.
       Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2019 року — залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.
       Судді: