ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6159/19  Номер провадження 22-ц/814/278/20	Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В. М.  Доповідач ап. інст. Панченко О. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Панченка О.О.
Суддів: Карпушина Г.Л., Пікуля В.П.
При секретарі Філоненко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2019 року, ухваленого у складі головуючого судді Бугрій В.М., дата виготовлення повного тексту рішення 23 жовтня 2019 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей в порядку ст. 185 Сімейного Кодексу України,-
в с т а н о в и в:
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача компенсацію додаткових витрат понесених на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 в розмірі – 154899,17 грн (що складає Ѕ розміру витрат за виключенням отриманих аліментів та соціальної допомоги) – разово; стягнути з відповідача розмір щомісячних додаткових виплат на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 у розмірі 1567,25 грн,щомісяця, як для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття; стягнути з відповідача розмір щомісячних додаткових виплат на утримання ОСОБА_3 у розмірі 1 432,50 грн. щомісяця до дати закінчення навчання, а саме до 30.06.2020 року та витрати понесені позивачем на оплату послуг адвоката.
В обґрунтування позову вказувала, що у них із відповідачем є двоє спільних дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після припинення між сторонами у квітні 2014 року фактичних шлюбних відносин, відповідач ухиляється від виконання обов`язку по утриманню дітей, матеріальну допомогу в належному розмірі не надає. Сплачених відповідачем аліментів для повноцінного утримання доньок не вистачає, в зв`язку з чим, за останні 3 роки позивачем понесено значні додаткові витрати. 
Позивач зазначає, що діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. З моменту винесення судом рішення про стягнення аліментів потреби дітей значно зросли, також зросли витрати на комунальні послуги, харчування, одяг, канцелярські товари, витрати до школи, на ліки, участь у гуртках, профілактичний та літній відпочинок тощо. Вказує, що на забезпечення потреб дітей вона витрачає багато коштів, зокрема, на поліпшення їх загального фізичного розвитку, оздоровлення і відпочинок а також на забезпечення їх культурного та духовного розвитку. На неодноразові її звернення до відповідача з проханням допомогти забезпечити дітям належний рівень життя відповідач не реагує та матеріальну допомогу не надає. Загальна сума додатково сплачених позивачем коштів на утримання дітей складає близько 309798,34 грн., тобто, відповідачем ОСОБА_2 , як вважає позивач, підлягає компенсації 1/2 частина від цієї суми – 154899,17 грн. 
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2019 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 07 листопада 2019 року, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей в порядку ст.185 Сімейного Кодексу України – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію додаткових витрат понесених на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 протягом 2015- червень 2019 року в розмірі 12339,55 грн. разово.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті правової допомоги за послуги адвоката у розмірі 856,36 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 до Державного бюджету України судовий збір в розмірі 768,40грн.

З вказаним рішенням в частині незадоволених позовних вимог не погодилась ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин що мають значення для справи, а також порушення судом норм матеріального та процессуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції в зазначеній частині і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Апелянт вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги, що нею було підтверджено належними доказами кожну вимогу щодо компенсації додатково понесених витрат на утримання спільних дітей з ОСОБА_2 . Наголошує, що старша донька у 2017 році розпочала навчання в Полтавському кооперативному коледжі Полтавської облспоживспілки для отримання кваліфікації молодшого спеціаліста. Вартість навчання відповідно до договору за три роки (включаючи 2019) складає – 24090,00 грн. Вказує, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги рекомендації лікарів стосовно відвідування басейну дітьми у спортивному фітнес-клубі «Sportlife», та не надав належної оцінки Індивідуальному плану ОСОБА_3 , який передбачає її фізичну реабілітацію по індивідуальній програмі.
Вказує, що участь у додаткових витратах на дитину є обов`язком батьків незалежно від сплати аліментів.
Крім того, ОСОБА_1 , вважає необґрунтованим рішення суду першої інстанції в частині відшкодування витрат понесених нею на послуги адвоката.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що витрати скаржника, носять вибірковий характер та стосуються товарів і послуг, що повинні покриватися за рахунок аліментів у частині, яка стосується саме дітей. Вказує, що не має постійного місця роботи та займається незалежною професійною діяльністю, а на його заощадження накладено арешт Шевченківським відділом державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області. Просить рішення першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах до 14 квітня 2014 року. За час спільного проживання у них народилися діти – дочки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 04 червня 2014 року стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у твердій грошовій сумі на кожну дитину по 800 грн., щомісяця, починаючи з 03.02.2014 року і до досягнення дітьми повноліття.
Позивач зазначає, що нею понесені додаткові витрати на дітей за період з 2015 року по червень 2019 року на загальну суму 309 798 грн 34 коп.з яких: на харчування дітей витрачено за 2016 рік – 16294,10 грн., за 2017 рік – 40258,54 грн., за 2018 рік та початок 2019 року - 92349,66 грн. (а.с.57-127); на відвідування бассейну у спортивному фітнес-клубі «SportLife» - 12400 грн. на обох дітей (а.с.265-268, 294-295); на оплату комунальних послуг у сумі 24 090,00 грн.; на одяг та взуття–72377,62 грн. (а.с.145-147, 156-158, 162, 164-166, 172, 174-178); на екскурсії, туристичні тури та розважальні заходи, ігри, товари для розвитку та канцелярське приладдя, книги та інше в розмірі 32638,97 грн. (а.с.173, 185, 186, 264); на навчання у Полтавському кооперативному коледжі Полтавської облспоживспілкиу сумі 24 090,00 грн (а.с.50-51); відвідування школи мистецтв – 280 грн. на місяць (а.с.188-189); на оздоровлення дівчат витрачено 29 739 грн. 10 коп. а також понесені витрати на оплату комунальних послуг.
Судом першої інстанції встановлено, що діти періодично хворіють, перебувають на диспансерному та клінічному обліку, зокрема, ОСОБА_3 є інвалідом з дитинства, та потребує постійних витрат на лікування та оздоровлення. 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для стягнення додаткових витрат у розмірі 12 339 грн. 55 коп. разово, що становить половину понесених позивачем додаткових витрат на лікування та оздоровлення кожної з дітей. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в іншій частині, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені додаткові витрати не є такими, що викликані особливими обставинами, а також такими які не є додатковими у розумінні ст. 185 СК України. 
Колегія суддів з таким висновком погоджується виходячи з наступного.
Так, згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). 
Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин належить до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.
Згідно з частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. 
Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Встановивши вказані обставини, які підтверджено належними та допустимими доказами, керуючись наведеною нормою права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач понесла фактичні додаткові витрати на лікування дітей у сумі 3 648,54 грн. на ОСОБА_3 та 3 570,56 грн. на ОСОБА_5 , а також на оздоровлення обох дітей у санаторіях в розмірі 10 120,00 грн., а тому з огляду на положення статей 141, 180, 185 СК України дійшов висновку про стягнення половини цих витрат із відповідача на користь позивача. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог суд першої інстанції обґрунтовано відмовив, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами.
Встановивши, що всі вище зазначені витрати, які понесла позивач, не можуть бути віднесені до додаткових витрат в розумінні вимог ст. 185 СК України, оскільки вони не викликані особливими обставинами, які передбачені зазначеною статтею, суд дійшов вірного висновку про відмову у їх стягненні.
Доводи апеляційної скарги щодо необхідності стягнення витрат на відвідування дітьми басейну у спортивному фітнес-клубі «SportLife», є необґрунтованими. Такі витрати не є додатковими витратами, оскільки позивачем не доведено, що зазначені заняття направлені саме на розвиток конкретних здібностей чи лікування дітей у зв`язку з певними хворобами, які викликані особливими обставинами. 
На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясувавши всі обставин, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень підтвердженими наданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення вимог на суму 3648,54 на лікування та оздоровлення ОСОБА_3 та 3570,56, щодо ОСОБА_5 , а також оздоровлення у санаторіях обох дітей в розмірі 10120,00 грн. За таких підстав було вирішено стягнути з відповідача Ѕ вартості вказаних витрат на лікування та оздоровлення кожної з дітей. 
Слід зазначити, що Ѕ від указаних витрат складає 8669,55 грн, в той час як місцевий суд стягнув 12339,55 грн.
Однак, підстав для зменшення стягнутої суми колегія суддів не вбачає, керуючись принципом диспозитивності, закріпленим у ст. 13 ЦПК України, та межами апеляційного оскарження , закріпленими у ст. 367 ЦПК України.
Разом з тим суд прийшов до правильного висновку, що доводи  ОСОБА_1 стосовно витрат на навчання ОСОБА_3 в Полтавському кооперативному коледжі Полтавської обспожвспілки та заняття з малювання в Освітньому центрі «Острів знань», не відносяться до додаткових витрат відповідно до ст. 185 СК України, а тому дані вимоги не підлягають задоволенню.
       Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не надав належної уваги Індивідуальному плану ОСОБА_3 , щодо необхідності фізкультурно-спортивної реабілітації дитини є безпідставними, оскільки даний план не містить відомостей щодо відвідування басейну, як виду реабілітаційних заходів, а тому дані витрати не можна віднести до додаткових витрат, що підлягають стягненню. 
Доводи скаржника стосовно стягнення щомісячних додаткових виплат на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , в розмірі 1567,25грн щомісяця та розмір щомісячних додаткових виплат на утримання ОСОБА_3 , в розмірі 1432,50 грн щомісячно, є не доведеними так як позивачем не надано доказів на підтвердження того, що дані виплати відносяться до додаткових витрат, які направлені на розвиток конкретних здібностей дітей чи необхідні у зв`язку з певними хворобами.
Відповідно до аналізу Постанови Верховного Суду від 30 січня 2019 у справі №205/4622/16-ц, у якій суд посилався на роз`яснення, викладені у пункті 18 постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
       Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги вважає, що суд першої інстанції допустившись помилки в розрахунку по суті прийняв правильне рішення, яке відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильність висновків суду. 
Оскільки, рішення суду в частині правильності розрахунку не оскаржується, судова колегія не знаходить підстав для його зміни, щодо зменшення стягнутої суми.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі позовні вимоги розглянуті судом першої інстанції, та їм була надана відповідна правова оцінка, а тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Колегія суддів, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін.
Керуючись ст. ст.368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 –залишити без задоволення.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий   суддя                                                         О.О. Панченко
Судді                                                                           Г.Л. Карпушин
В.П. Пікуль