П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/3186/19                           Головуючий у 1-й інстанції:  Томчук Андрій Валерійович 
                       Суддя-доповідач:  Капустинський М.М. 

25 лютого 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Охрімчук І.Г.  Смілянця Е. С. 
за участю:
секретаря судового засідання: Довганюк В.В.,
представників сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги   ОСОБА_1 та Міністерства оборони України на рішення   Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року (повний текст рішення складено 06.12.2019р. у м.Хмельницькому) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: Хмельницький обласний військовий комісаріат про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив:
- визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 09.08.2019 №105, про відмову ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності II групи з 23.04.2019 внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, передбаченої статтями 16-16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні  збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975;
- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності II групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, передбаченої статтями 16-16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення  інвалідності, а саме 23.04.2019р. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що під час проходження військової служби 28.05.2001 з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого він одержав струс головного мозку, двобічний післятравматичний кохлеарний неврит. Вказує, що 25.09.2003 йому була встановлена ІІІ група інвалідності, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Крім того, 23.04.2019 Хмельницькою обласною медико-соціальною експертною комісією позивачу призначено II групу інвалідності, у зв`язку із травмою пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби. На звернення з заявою до Міністерства оборони України для виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із повторним оглядом та отриманням ІІ групи інвалідності, отримав відмову, викладену в протоколі №105 від 09 серпня 2019 року.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним і скасовано рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 09.08.2019 №105 про відмову ОСОБА_1 , у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності II групи з 23.04.2019 внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, передбаченої статтями 16-16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.
Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності II групи, інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, передбаченої статтями 16-16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав  апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. В апеляційній скарзі зазначає, що оскільки позивачу інвалідність 3 групи встановлено у 2003 році, ще до набрання чинності Закону №5040-VI, постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 він не має права на отримання одноразової грошової допомоги на умовах, визначених Порядком №975. 
Крім того, апеляційну скаргу подано і позивачем, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити нове рішення у цій частині, яким задовольнити позовні вимоги повністю, а саме: зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності II групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, передбаченої статтями 16-16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, у розмірі 300- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 23.04.2019р.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу Міністерства оборони України слід задовольнити, з огляду на таке. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України.
Під час проходження військової  служби, 28.05.2001 стався нещасний випадок, внаслідок якого позивач одержав струс головного мозку, двобічний післятравматичний кохлеарний неврит.
Відповідно до довідки Військово-лікарської комісії від 25.09.2003 позивачу була встановлена ІІІ група інвалідності, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
Наказом Головнокомандувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 18.08.2003 № 206 позивача звільнено з військової служби у запас та виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Під час повторного огляду позивача 23.04.2019 МСЕК встановила позивачу II групу інвалідності, у зв`язку із травмою пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби.
Позивач 25.06.2019 звернувся з заявою до Міністерства оборони України через Хмельницький обласний військовий комісаріат для виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням ІІ групи інвалідності.
Згідно копії протоколу засідання комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №105 від 09 серпня 2019 року, комісією вирішено, що оскільки ОСОБА_1 інвалідність встановлено до набуття чинності Закону України від 04 квітня 2006 року №3597-IV «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, він не має права на одержання одноразової грошової допомоги.
Позивач вважаючи зазначену відмову протиправною, звернувся до суду за захистом порушених прав.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача виникли обставини, з якими Закон №2011-ХІІ пов`язує право на отримання одноразової грошової допомоги (встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі).
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, вважає за необхідне зазначити таке.
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з положеннями статті 41 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Предметом спору у справі є вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу як інваліду II групи. При цьому колегія суддів зазначає, що вперше групу інвалідності (3 групу) позивачу було встановлено 25.09.2003р., то до спірних правовідносин підлягає застосуванню законодавство, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
У ст.16 Закону №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, чинній на час встановлення позивачу групи інвалідності вперше, за законодавством України це є 25.09.2003р., коли позивачу було підтверджено 3 групу інвалідності) передбачалося, що військовослужбовці,  а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті. Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.
У підпункті «б» п.6 Умов №488 встановлено, що НАСК «Оранта» виплачує страхові суми у разі втрати застрахованим працездатності, що сталася внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних в період проходження служби (зборів), – у розмірі залежно від ступеня втрати працездатності, що визначається у процентному відношенні до загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті. Отже, позивач у зв`язку із встановленням йому ІII групи інвалідності набув право на отримання страхової суми за державним обов`язковим особистим страхуванням згідно з Умовами №488.
Право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент і встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Така зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 9 листопада 2018 року у справі № 759/5707/16-а.
Водночас, на зміну обсягу прав особи у сфері соціального захисту військовослужбовців, зокрема на отримання одноразової грошової допомоги, може впливати настання обставин, з якими законодавство прямо пов`язує рівень соціального захисту, зокрема зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, що передбачено законодавством, що діяло на час встановлення позивачу 3 групи інвалідності та Порядком № 975.
Такий підхід відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 22 березня 2018 року у справі № 278/307/17, від 7 лютого 2019 року у справі № 127/12061/17, відповідно до якої законодавством визначені однакові умови для виплати військовослужбовцям як страхових сум, так і одноразової грошової допомоги. «Обов`язкове особисте державне страхування» та «одноразова грошова допомога» є двома рівнозначними компенсаційними механізмами соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Відтак у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або в разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.
Однак, відповідно до ч.9 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ (у редакції, що діяла на момент встановлення 2 групи) порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року, прийнятою відповідно до п.2 ст.162 та п.9 ст.163 Закону №2011-ХІІ, затверджено відповідний Порядок №975. При цьому в п.2 наведеної Постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку №499, Порядку №284, Порядку №1331; допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.   
Відповідно до п.3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Отже, на час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги було визначено, що моментом виникнення права є дата встановлення, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії при первинному встановлені інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу III групи інвалідності, а саме: Закон №2011-ХІІ, в редакції на станом на вересень 2003 року. Так, у ч.2 ст.16 Закону №2011-XII, передбачено, що Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Частиною 2 ст.16 Закону №2011-ХІІ встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, за п.4 :
- встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Пунктом 1 ст.16-2 Закону України №2011-ХІІ визначено розміри одноразової грошової допомоги, яка призначається.
Відповідно до п.8 ст.16-3 Закону України №2011-ХІІ особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Застосування ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.
Абзацом 3 п.3 Порядку №975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є, у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.
Так, як вбачається з матеріалів справи, група інвалідності встановлена позивачу вперше 25.09.2003 року.
Таким чином суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що позивач набув право на отримання відшкодування по обов`язковому особистому державному страхуванню, а тому набув право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки це є двома рівнозначними компенсаційними механізмами соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Відтак у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або в разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує доводи відповідача щодо застосування дворічного терміну після первинного встановлення позивачу групи інвалідності і зазначає наступне.
З дати встановлення позивачу 3 групи інвалідності до встановлення йому 2 групи інвалідності минуло 16 років. За цей час законодавство, що регулює питання виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям у разі отримання інвалідності пов`язаної з проходження військової служби було змінено законодавцем.
На час встановлення позивачу 2 групи інвалідності діяли норми Порядку 975 та Закону №2011-ХІІ відповідно до яких було передбачено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Таким чином, у разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.
Відповідно до Закону №1774-VIII від 06.12.2016 року (набрав чинності 01.01.2017 року) ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ була доповнена абзацом 2 частини 4 відповідно до якого у разі зміни групи інвалідності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
Отже, безпосередньо у відповідному спеціальному Законі законодавцем визначено, що у разі зміни групи інвалідності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється. Порядок 975, який також місить положення щодо застосування двох річного терміну, станом на час встановлення позивачу у 2017 році 2 групи інвалідності, діяв вже з 01.01.2014 року (більше трьох років), оскільки прийнятий на виконання вимог Закону України від 4 липня 2012 р. №5040-VI “Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців”, яким було внесено зміни до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
З матеріалів справи слідує, що 25.09.2003р. позивачу встановлено третю групу інвалідності внаслідок поранення, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.  Отже, встановлення позивачу з 23.04.2019р. другої групи інвалідності мало місце за межами дворічного терміну після встановлення третьої групи інвалідності.
Крім того, в матеріалах справи міститься довідка №2290-02-07/317 від 25.06.2019р. НАСК "ОРАНТА", в якій вказано, що ОСОБА_1 по державному обов`язковому особистому страхуванню військовослужбовців 13.07.2004р. виплачено страхову суму 3200,00 грн. за 40% втрати працездатності (а.с.36). 
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи оскаржувану відмову в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, Міністерство оборони України діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановленні чинним законодавством України, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували наведені висновки, а посилання представника позивача на постанову Верховного Суду від 22.08.2019 року у справі №806/246/16, як на судову практику, не заслуговують на увагу, так як зазначена постанова стосується іншої категорії військовослужбовців, а тому не є подібною нашій справі.
Разом з тим заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача, оскільки спростовують висновки суду першої інстанції і є підставою для скасування його рішення. 
У силу  п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі  ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
 У задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 - відмовити. 
 Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити. 
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії скасувати.
Ухвалити  нове рішення.
У позові відмовити. 

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Постанова суду складена в повному обсязі  26 лютого 2020 року.

Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Охрімчук І.Г.    Смілянець Е. С.