У Х В А Л А  
15 січня 2020 року
м. Київ
справа № 545/1989/19
провадження № 61-23234 ск 19
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,
В С Т А Н О В И В :
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
Разом з позовною заявою ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення реалізації лоту № 342034 опублікованого 05 квітня 2019 року та переданого ДП «Сетам» приватним виконавцем ВО Полтавської області Скрипником В, Л., а саме: предмет іпотеки, нежитлові будівлі, пансіонат «Кротенківський» загальною площею 3 544, 3 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 09 серпня 2019 року заяву ОСОБА_1  про вжиття заходів забезпечення позову задоволено. зупинення реалізації лоту № 342034 опублікованого 05 квітня 2019 року та переданого ДП «Сетам» приватним виконавцем ВО Полтавської області Скрипником В, Л., а саме: предмет іпотеки, нежитлові будівлі, пансіонат «Кротенківський» загальною площею 3 544, 3 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення по суті та прийняття остаточного рішення цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду в майбутньому, оскільки у разі не зупинення реалізації майна, це може призвести до втрати такого майна власником.
Не погоджуючись із цим судовим рішенням АТ «Укрсоцбанк» подало апеляційну скаргу до Полтавського апеляційного суду.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року апеляційну скаргу АТ «Укрсоцбанк» задоволено.
Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 09 серпня 2019 року про забезпечення позову - скасовано. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову - відмовлено.
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, оскільки районним судом не було перевірено в чому полягає об`єктивні ризики невиконання чи утруднення виконання в майбутньому можливого рішення суду у даній справі про поділ майна подружжя, з огляду на те, що спірне майно виставлено на реалізацію з метою виконання рішення суду про стягнення заборгованості як з відповідача так і з позивача. Крім того, ОСОБА_1 виступала поручителем ОСОБА_2 у кредитних відносинах з АТ «Укрсоцбанк», а відтак усвідомлювала ризики невиконання її чоловіком зобов`язань за кредитним договором, зокрема можливість примусової реалізації спірного майна на виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості.
23 грудня 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга                         ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 14 листопада                  2019 року, якою скасовано ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 09 серпня 2019 року про задоволення заяви про забезпечення позову.
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційногосуду від 14 листопада 2019 року щодо відмови у задоволенні її заяви про забезпечення позову, слід відмовити виходячи з наступного.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 353 ЦПК України ухвала суду першої інстанції щодо скасування забезпечення позову, відмови в скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову або відмови у забезпеченні позову може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.
Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
При вирішенні зазначених питань забезпечення позову законодавцем визначено суд апеляційної інстанції як останню інстанцію.
Відповідно до статті 382 ЦПК України постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку у випадках, передбачених цим Кодексом.
Частина перша статті 389 ЦПК України передбачає (пункт 1), що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Таким чином касаційному оскарженню підлягають постанови суду апеляційної інстанції, ухвалені за результатами апеляційного перегляду рішень судів першої інстанції (прирівняних до них судових рішень), а також в інших випадках, прямо передбачених ЦПК України.
ЦПК України не передбачено оскарження в касаційному порядку постанови суду апеляційної інстанції, якою скасована ухвала суду першої інстанції щодо (про) забезпечення позову.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За таких обставин та з урахуванням наведених норм процесуального права, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року необхідно відмовити, оскільки оскарження постанов апеляційного суду щодо скасування забезпечення позову, відмови в скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову або відмови у забезпеченні позову, прийнятих за результатами перегляду ухвал суду першої інстанції, не підлягає касаційному оскарженню у зв`язку з відсутністю пункту 4 частини першої статті 353 ЦПК України в пункті 2 частини 1 статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено.
Керуючись пунктом 2 частини першої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,
УХВАЛИВ :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року.
Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити заявнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                   В. М. Сімоненко