ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України

25 лютого 2020 року
м. Харків

справа № 632/1480/19
провадження № 22-ц/818/1840/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В. 
суддів: Бровченка І.О., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 , 
треті особи – Виконавчий комітет Первомайської міської ради Харківської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу  за позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , треті особи: Виконавчий комітет Первомайської міської ради Харківської області,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12 грудня 2019 року, постановлене під головуванням судді Библіва С.В., в залі суду в місті Первомайський Харківської області (повний текст судового рішення складено 23 грудня 2019 року), -
в с т а н о в и в:
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Виконавчий комітет Первомайської міської ради Харківської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12 грудня 2019 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 . Стягнуто з відповідача на користь позивачки судовий збір у розмірі 768,40 грн.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову; просив також стягнути з позивачки на його користь судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що квартира АДРЕСА_1 була надана позивачці на підставі ордеру від 09.06.1979 року на склад сім`ї саме у зв`язку з його хворобою. ОСОБА_2 зазначає, що 15 грудня 1995 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 та вони стали мешкати за іншою адресою. Однак у грудні 2016 року їх сімейні стосунки припинені, вони проживають окремо. Ще з грудня 2016 року і до цього часу він постійно мешкає у квартирі АДРЕСА_1 , в ній знаходяться його речі. Проте через відрядження по роботі він періодично відсутній у спірній квартирі. Разом з тим відповідач вважає, що відсутні підстави для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки він не втратив інтересу до вищевказаного житла, а факт несплати ним витрат за надані комунальні послуги не є підставою для задоволення позову ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу, просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12 грудня 2019 року – залишити без змін.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , оскільки доведеним є факт того, що відповідач хоча і зареєстрований, але тривалий час не мешкає за вищевказаною адресою. 
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є наймачем двокімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1 відповідно до копії типового договору найму житлового приміщення від 01.10.1979 року та копії корінця ордера № 001944 від 09.06.1979 року (а.с.8,9).    
Згідно довідки відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб ВК Первомайської міської ради № 726 від 02.09.2019 року за вищевказаною адресою разом з ОСОБА_1 зареєстровані її діти: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та онук ОСОБА_4 (а.с.10).
З актів КП «Жилсервіс» Первомайської міської ради Харківської області № 2087 від 13.11.2017 року, № 1557 від 24.09.2018 року та № 1720 від 02.09.2019 року вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований, але не мешкає вже більше 20 років за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.11-13). 
Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалася на те, що ОСОБА_2 не мешкає у спірній квартирі вже більше 20 років, комунальних платежів не сплачує, не несе інших витрат по утриманню житла, квартирою не цікавиться, в ній відсутні будь-які його особисті речі. З травня 2010 року відповідач мешкає у квартирі АДРЕСА_3 , ј частина якої належить йому на праві власності. Проте знятися з реєстраційного обліку у добровільному порядку з квартири АДРЕСА_1 не бажає. Позивачка зазначає, що вказані обставини порушують та обтяжують її права як наймача спірного житла. У зв`язку з чим ОСОБА_1 просила суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до ст. ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач був відсутнім з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках:
1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п`яти років перебування на дійсній військовій службі;
2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання;
3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування;
4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків;
5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них;
6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому;
7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї. Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім`ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання. У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у пункті 10 постанови №2 від 12.04.1985 року (із змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», суди при вирішенні даних спорів повинні з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.
Вичерпного переліку поважності причин непроживання у жилому приміщенні житлове законодавство не встановлює, а тому це питання суд вирішує у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.
Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Законодавець зазначає, що доказами по справам цієї категорії можуть бути пояснення сторін, третіх осіб, їх представників, пояснень свідків, серед допустимих письмових доказів слід відокремити належним чином завірений акт про не проживання особи за місцем реєстрації протягом певного періоду часу, особистої заяви особи про вибуття з місця реєстрації на інше постійне місце проживання, повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення іншого договору на невизначений строк, тощо.
Матеріали справи свідчать про ОСОБА_2 , хоча і зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проте не проживає у вказаній квартирі тривалий час, що підтверджується актами КП «Жилсервіс» Первомайської міської ради Харківської області № 2087 від 13.11.2017 року, № 1557 від 24.09.2018 року та № 1720 від 02.09.2019 року. 
З наданої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості убачається, що відповідачу ОСОБА_2 та членам його сім`ї: дружині ОСОБА_5 та дітям: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (по ј частині кожному) на праві власності належить квартира АДРЕСА_4 , житловою площею 36,90 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу від 19.05.2010 року (а.с.37).
У судовому засіданні суду першої інстанції та апеляційної інстанції третя особа ОСОБА_4 пояснив, що з 1999 року крім нього та його бабусі ( ОСОБА_1 ) у спірній квартирі ніхто не проживав до 2016 року, коли до квартири вселилася його дружина ОСОБА_8 , речей відповідача в квартирі немає. 
Наразі третя особа ОСОБА_4 придбав собі власне житло і знявся з реєстрації за адресою спірної квартири разом із батьком – ОСОБА_3 для того, щоб бабуся - ОСОБА_1 мала можливість оформити субсидію. Самостійно оплачувати комунальні послуги бабуся – пенсіонерка не має можливості. При цьому у квартирі на даний час вона мешкає сама, ніхто допомоги на оплату комунальних платежів не надає. 
Також зазначив, що його дядько – відповідач ОСОБА_2 в спірній квартирі не мешкає, ніяких претензій щодо користування квартирою не пред`являв. Сам мешкає разом із своєю родиною у трикімнатній квартирі, розташованій у іншому під`їзді того ж будинку, яку вони придбали за договором купівлі-продажу на всіх членів його родини.
Вказані обставини підтвердила допитана в суді першої інстанції в якості свідка ОСОБА_8 , яка зазначила, що особистих речей відповідача в квартирі немає.
Аналізуючи наявні у справі докази, колегія суддів вважає доведеним факт непроживання відповідача у спірній квартирі понад шість місяців без поважної причини, оплати за комунальні послуги ОСОБА_2 не здійснює. При цьому його реєстрація у спірній квартирі порушує права позивачки на одержання субсидії на оплату комунальних послуг.
Висновки суду першої інстанції про наявність підстав для визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Посилання апелянта на те, що він не втратив інтересу до квартири АДРЕСА_1 , суперечать фактичним обставинам справи та не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.
Відповідач у спірній квартирі не проживає, не користується останньою без поважних причин протягом тривалого часу, не бере участі в її утриманні, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування квартирою.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12 грудня 2019 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна 

Судді:                                                                   І.О. Бровченко

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 27.02.2020 року.