УХВАЛА
 
13 січня 2020 року
м. Київ
справа № 539/2985/18
провадження № 51-6005 ск 19
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі – Суд) у складі:
головуючої              ОСОБА_1 ,
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши матеріали провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 травня 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 29 серпня 2019 року,
в с т а н о в и л а:
Захисник звернувся з касаційною скаргою, в якій порушує питання про перевірку вказаних судових рішень у касаційному порядку.
Ухвалою Суду від 6 грудня 2019 року касаційну скаргу захисника було залишено без руху через невідповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) і встановлено строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії вказаної ухвали. Також у рішенні Суду було зазначено, у чому саме полягали допущені недоліки скарги, та роз`яснено, що в разі невиконання вимог згаданої норми права в установлений строк касаційна скарга повертається особі, яка її подала.
У межах наданого строку ОСОБА_4 повторно звернувся до суду касаційної інстанції. Проте приписів ст. 427 КПК знову не дотримано. 
Зокрема, як убачається зі змісту нової скарги захисник, не погоджуючись із висновками судів нижчих інстанцій, не зазначає обґрунтування допущення при здійсненні провадження таких порушень норм процесуального права, які в силу ст. 412 КПК є істотними і тягнуть за собою обов`язкове скасування оспорюваних рішень на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу. Крім того, скаржник, наводячи власну версію подій, по суті ставить під сумнів правильність установлення фактичних обставин справи, достовірність показань свідка ОСОБА_6 , що відповідно до правил ч. 1 ст. 433 КПК не належить до предмета перевірки в порядку касаційної процедури.
Водночас, попри те, що оспорюваний вирок переглянуто судом апеляційної інстанції, скаржник не вказує, яких конкретних доводів сторони захисту не було розглянуто і не надано на них відповідей; також не відображено у скарзі аргументів в аспекті статей 404, 405, 419 КПК у чому полягає незаконність ухвали, з урахуванням заявлених апеляційних вимог. Отже, немає й обґрунтування необхідності призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Виходячи з положень ст. 129 Конституції України, насамперед забезпечується право на апеляційне оскарження судового рішення, а право на касаційне оскарження – у визначених законом випадках та порядку.
Недодержання ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження. 
За таких обставин колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід повернути на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК особі, яка її подала.
Ураховуючи викладене, керуючись ч. 3 ст. 429 КПК, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 травня 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 29 серпня 2019 року разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1                                ОСОБА_2                            ОСОБА_3