ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №641/5437/19                                                                           Суддя 1-ї інстанції: Ариничева С.А.
Провадження № 33/818/1197/19
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП

П О С Т А Н О В А 
 
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

 
24.12.2019 року        м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П. за участю особи, у відношенні якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційною скаргою особи яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.07.2019 року у відношенні ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.07.2019 року ОСОБА_1 був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано у відношенні нього адміністративне стягнення у виді штрафу шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строк один рік.
Судом першої інстанції було встановлено, що 01.07.2019 року о 03.20 в м. Харкові по вул. Морозова, біля будинку 11 ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, нестійка хода. Від проходження медичного огляду в установленому Законом порядку у лікаря - нарколога та за допомогою приладу «DRAGER» на місті зупинки відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.07.2019 року, вказану постанову скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.
В апеляційній скарзі апелянт вказує, що копію оскаржуваної постанови він отримав лише 03.09.2019 року.
Вказує, що не згодний з оскаржуваною постановою, у зв`язку з невідповідністю висновків судді обставинам справи, а також через порушення ним норм матеріального і процесуального права.
Вказує, що насправді він не керував транспортним засобом, а сидів у ньому та рух не здійснював, тому співробітники поліції надали суду відеозапис, на якому не зафіксований факт керування апелянтом автомобілем, що само по собі вже виключає його вину у скоєнні адміністративного правопорушення.
Зазначає, що співробітники поліції під`їхали до нього з метою перевірки документів, та зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не містить підтверджень, що поліцейські ознайомили його з положенням ст. 268 КУпАП.
Апелянт повідомив, що на пропозицію пройти обстеження він не відмовлявся, а вказав інспектору, що буде обстежуватись у присутності його адвоката, та просив щоб йому надали час скористатись правовою допомогою.
Вказує, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення є незрозумілим, в чому саме його обвинувачують - в керуванні з ознаками алкогольного сп`яніння чи відмові від проходження огляду. Вважає, що співробітником поліції було порушено порядок огляду на стан сп`яніння.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважаю за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки повідомлені причини такого пропуску апеляційний суд вважає поважними, та відмовити в задоволенні апеляційних вимог виходячи з наступного. 
Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції вимог вказаних вище норм.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).
Відповідно до статті 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.
Положення статті 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення згідно зі статтею 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Частина 2 статті 251 КУпАП встановлює, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення окрім іншого, повинен вирішити чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.
Відповідно до частини 7 статті 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні вимог апелянта апеляційний суд виходить з того, що відповідно змісту оглянутого в судовому засіданні наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудних камер поліцейських встановлено, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції біля гаражів, в розмові з ними пояснив, що намагався сховатись від переслідування, та повідомив працівниками поліції що вжив 2 пляшки пива, і від проходження огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності свідків. Після чого стосовно нього було складено був ознайомлений з протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ№141519, ОСОБА_1 ознайомлено з його змістом, він підписав його без застережень.
Крім того, вина ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення також підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які повністю узгоджуються між собою та з інформацією, що зафіксована на відеозаписі.
Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність да керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України, встановлено обов`язок водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння; а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння. 
Враховуючи викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення вимог апелянта.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративне правопорушення, - 

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на подачу апеляційної скарги на постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.07.2019 року у відношенні ОСОБА_1 задовольнити, вказаний строк поновити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вказану вище постанову без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського апеляційного суду В.П. Цілюрик