ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

18 грудня 2019 року 	м. Дніпро	справа № 160/4042/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого  судді:           Дурасової Ю.В.,
суддів:                               Божко Л.А., Лукманової О.М.,     
секретар судового засідання: Новошицька О.О.
за участю:          представника позивача: Стрижака Євгенія Юрійовича
                              представника відповідача: Никитенка Євгена Вікторовича
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт Україна" 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.09.2019 (головуючий суддя Сліпець Н.Є., повний текст складено 30.09.2019) 
у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт Україна" до відповідача Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Управління Державної казначейської служби України у Васильківському районі Дніпропетровської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Стандарт Україна", звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому, з урахуванням уточнень від 09.07.2019 року, просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неповернення помилково сплачених коштів податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік у розмірі 445   229,02 грн.;
- зобов`язати відповідача підготувати та подати до Управління державної казначейської служби України у Васильківському районі Дніпропетровської області висновок на повернення помилково сплачених коштів податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік у розмірі 445 229,02 грн.
Позов обґрунтовано тим, що за ним обліковується переплата з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2018 рік в розмірі 445  229,02 грн., у зв`язку з чим ним неодноразово подано до податкового органу заяви про повернення надмірно сплачених коштів. Разом з тим, в порушення норм ст. 43 Податкового кодексу України такі заяви не були вирішені відповідачем, у зв`язку з чим вимушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.09.2019 в задоволенні позову відмовлено.
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що у даному спорі відсутній факт бездіяльності контролюючого органу стосовно не підготування висновку про повернення помилково сплачених коштів, оскільки позивачем під час розгляду справи не було доведено належного звернення до відповідача з приводу даного питання.  
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що висновок суду першої інстанції, що позивачем не надано суду доказів щодо належного відправлення податковому органу заяви №5 від 15.04.2019 року про повернення помилково сплачених коштів з податку на нерухоме майно в розмірі 445  229,02 грн., є помилковим. Зазначає, що 15.04.2019 року позивач засобами поштового зв`язку звернувся до Західно-Донбаської об`єднаної податкової інспекції із заявою від 15.04.2019 року №5 про повернення помилково сплачених коштів у розмірі 445  229,02 грн. У зв`язку з помилковим поданням за 2019 рік податкової декларації з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на 2019 рік позивач просив податковий орган вказану декларацію не вважати дійсною, оскільки у позивача відсутні об`єкти оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Втім, податковий орган на дану інформацію не відреагував.  
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, залишивши рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване. Посилається на ст. 43 ПКУ, згідно якої, у разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково сплаченої суми грошового зобов`язання проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу. Зазначає, що за позивачем обліковується податковий борг по податку на нерухоме майно, який виник в результаті несплати у встановлені терміни сум грошових зобов`язань самостійно задекларованих платником - по податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в сумі 241  567грн. самостійно задекларованих платником відповідно до податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінної від земельної ділянки за 2018, 2019 рік. З урахуванням ст. 57 ПКУ, у зв`язку з несплатою самостійно визначених податкових зобов`язань, грошові зобов`язання набули статусу податкового боргу. Згідно п. 43.3 ст. 43 ПКУ обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення протягом 1095 днів, але за умови відсутності податкового боргу. Позивача задекларував 463  590,32грн. за 2018 рік та сплатив грошове зобов`язання на загальну суму 445  229,02 за 2018 рік. Заяви позивача  від 15.04.2019 б/н та від 27.05.2019 року №5 стосуються помилковості подання декларації, однак в даному позові ставиться питання про визнання дій відповідача протиправними щодо неповернення помилково сплачених коштів у розмірі 445  229,02 за 2018 рік. Таким чином вважає, що позивач не звертався до податкового органу з приводу повернення помилково сплачених коштів у розмірі 445  229,02 за 2018 рік.   
У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Надали пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.
Представник відповідача у судовому засіданні у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ "Стандарт Україна" є власником об`єктів нежитлової нерухомості за адресою Дніпропетровська область, Васильківський район, смт. Васильківска, вул. Будівельників, буд. 60 та буд. 120, загальною площею 8  193 кв.м. та 16828 кв.м. відповідно, придбаних на підставі договорів купівлі-продажу №30-05\1 та №30-05\3 від 16.05.2003 року, укладених з ТОВ "СанФорс".
Також, ТОВ "Стандарт Україна" є власником об`єкту нежитлової нерухомості за адресою Дніпропетровська область, Васильківський район, смт. Письменне, вул. Паркова, буд. 5, загальною площею 14 034 кв.м., придбаного на підставі договору купівлі-продажу №30-05\3 від 16.05.2003 року, укладеного з ТОВ "СанФорс".
19.02.2018 року та 29.03.2018 році ТОВ "Стандарт Україна" подало до податкового органу податкові декларації з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, якими задекларував грошові зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на загальну суму 463  590,32 грн. У подальшому позивач (ТОВ "Стандарт Україна") сплатив податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік в загальній сумі 445 229,02 грн.
Позивач вважає суму в розмірі 445 229,02 грн. такою, що помилково сплачена.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Податкового кодексу України,  норми Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 15.12.2015 №1146 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31.12.2015 року за № 1679/28124),  норми Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 року за № 1650/24182)
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що спір між сторонами виник з підстав не повернення позивачу помилково сплачених коштів з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік у розмірі 445  229,02 грн.
Так, згідно заяв про повернення помилково сплачених коштів (а.с. 76-78 т. 1), вбачається що 15.04.2019 року ТОВ "Стандарт Україна звернулось до податкового органу із заявою б/н щодо помилковості подання декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік та з проханням не вважати її дійсною (т. 2 а.с. 17), а також із заявою №5 про повернення помилково сплачених коштів з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в розмірі 445  229,02 грн., у зв`язку з тим, що нерухоме майно, яке знаходиться у його власності не є об`єктом оподаткування, отже товариство не є платником останнього у 2018 році (а.с. 76-78 т. 1).  
Також матеріали справи містять заяву № 6 ТОВ "Стандарт Україна" про повернення помилково сплачених коштів з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в розмірі 445  229,02 грн., подана до податкового органу 10.06.2019 року, тобто вже після звернення до суду з даним позовом, оскільки до суду позивач звернувся з позовом 06.05.2019 року (а.с. 8, 9 т. 2).
При цьому, Листом від 01.07.2019 року Головне управління ДФС у Дніпропетровській області повідомило ТОВ "Стандарт Україна" про залишення заяви № 6 від 10.06.2019 року про повернення помилково сплачених коштів без розгляду, у зв`язку з відсутністю документу, що підтверджував би повноваження представника платника податку звертатись із відповідною заявою (а.с. 18-19 т. 2).
Порядок повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошового зобов`язання встановлений статтею 43 Податкового кодексу України та Порядком взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 15.12.2015 №1146, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31 грудня 2015 року за № 1679/28124 (далі - Порядок № 1146). А також, Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за № 1650/24182 (далі - Порядок № 787).
Умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань передбачені статтею 43 Податкового кодексу України.
Відповідно до пункту 43.1 статті 43 ПК України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.
Згідно із пунктом 43.2 статті 43 ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.
Відповідно до пункту 43.3 статті 43 ПК України, обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми. 
Зокрема, контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.
На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету (пункт 43.5 статті 43 ПК України).
Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані (пункт 43.6 статті 43 ПК України).
Відповідно до пункту 5, 7 Порядку №1146, повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (за винятком повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які розраховуються органом ДФС на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку), яка може бути подана до територіального органу ДФС за місцем адміністрування (обліку) помилково та/або надміру сплаченої суми протягом 1095 днів від дня її виникнення.
Після реєстрації в органі ДФС заява платника про повернення помилково та/а бо надміру сплачених грошових зобов`язань (крім грошових зобов`язань з митних та інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів) передається на розгляд до структурних підрозділів, що виконують функції з адміністрування відповідних податків і зборів та погашення заборгованостей. Не пізніше другого робочого дня, наступного за днем реєстрації, заява з відміткою вказаних підрозділів щодо правомірності повернення передається до структурного підрозділу, на який покладено функцію з підготовки висновку.
Відповідно до пункту 8 Порядку №1146, у разі якщо вказана у заяві платника сума (її частина) за даними інформаційних систем обліковується як помилково та/або надміру сплачена, орган ДФС готує:
-          висновок на повернення такої суми (її частини) за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку;
-          два примірники реєстру висновків за платежами, належними державному бюджету, за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку;
-          три примірники реєстру висновків за платежами, належними місцевим бюджетам, та платежами, які підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами, за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку.
Контроль за прийняттям/передаванням висновків органи ДФС, місцеві фінансові органи, органи Казначейства здійснюють шляхом проставляння на відповідних примірниках Реєстрів відміток про надходження документів до установи у порядку, визначеному Типовою інструкцією з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1242.
За платежами, належними державному бюджету, орган ДФС у строк не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви передає висновки згідно з реєстром висновків за платежами, належними державному бюджету, для виконання відповідному органу Казначейства.
Пунктом 10 Порядку №1146 передбачено, що висновки реєструються органами Казначейства в Журналі обліку висновків, який ведеться в електронному вигляді, за формою згідно із додатком 4 до цього Порядку.
На підставі отриманих висновків відповідний орган Казначейства здійснює повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань у визначеному законодавством порядку (п. 11 Порядку №1146).
Відповідно до пункту 5 Порядку № 787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.
Таким чином, обов`язковими умовами для повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення протягом 1095 днів від дня виникнення надміру сплаченої суми, але за умови наявності надміру сплачених грошових зобов`язань та відсутності податкового боргу. Наявність вказаних обставин, зобов`язує контролюючий орган вжити заходи до прийняття рішення про повернення надмірно сплачених до бюджету коштів.
З матеріалів справи вбачається, що позивач задекларував та сплатив грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на загальну суму 463  590,32 грн. за 2018 рік. 
При цьому, в обґрунтування вимог позову позивач посилається на неодноразове звернення до податкового органу з заявами про повернення помилково сплачених коштів, які контролюючим органом так і не були розглянуті та ним не було підготовлено висновок про повернення відповідних сум коштів з бюджету.
Разом з тим, матеріали справи свідчать, що надана в обґрунтування вимог позову заява від 15.04.2019 року б/н направлена на адресу податкового органу стосується саме помилковості подання декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік (т. 2 а.с. 17). 
Натомість, в даному позові позивачем ставиться питання про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області щодо неповернення помилково сплачених коштів податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 445  229,02 грн. за 2018 рік, що не є тотожними або аналогічними вимогами.  
Також, матеріали справи не містять доказів щодо належного відправлення податковому органу заяви № 5 від 15.04.2019 року про повернення помилково сплачених коштів з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в розмірі 445   229,02 грн. (а.с. 76-78 т. 1), 
Зокрема, з опису вкладення, доданого до заяви, не можливо встановити дати відправлення, а також відсутні докази того, що даним відправленням надіслано саме заяву про повернення помилково сплачених коштів, а не заяву про помилковість подання декларації за 2019 рік, яка датована тією ж датою. 
Крім того, з наданих документів на підтвердження відправлення заяви не можливо відстежити рух останньої до точки доставки.
Таким чином колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з критичною оцінкою суду першої інстанції такої заяву, та зазначення її як доказу належного звернення до податкового органу.  При цьому, матеріали справи підтверджують, що у вхідній кореспонденції відповідача така заява також не значиться.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що посилання позивача на заяву №6 від 10.06.2019 року, як на повторне звернення за отриманням висновку, є таким, що не може бути взято до уваги, оскільки заяву №6 від 10.06.2019 року було подано вже під час розгляду справи судом першої інстанції.
Суд першої інстанції на думку колегії суддів апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність факту бездіяльності контролюючого органу стосовно не підготування висновку про повернення помилково сплачених коштів, оскільки позивачем під час розгляду справи не було доведено належного звернення до відповідача з приводу даного питання.  
Щодо доводів позивача про те, що об`єкти нерухомості, які на праві власності належать товариству підпадають під дію пункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України та   не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, слід зазначити наступне: в даному випадку відсутні підстави щодо надання оцінки обґрунтованості сплати позивачем даного податку, оскільки заявлені в позові вимоги стосуються виключно бездіяльності відповідача з не надання висновку.  
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оскільки позивач не довів обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, а відповідач довів (як суб`єкт владних повноважень) правомірність своїх рій/рішень, то колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача спростовуються доводами, викладеними відповідачем та нормами законодавства України, що регулюють дані правовідносини.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
З огляду на результати апеляційного розгляду справи та характер спірних правовідносин, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт Україна" - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.09.2019 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили 18.12.2019 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду відповідно до ст. 328 КАС України, протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.  
Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 18.12.2019
В повному обсязі постанова виготовлена 23.12.2019.
   
Головуючий   суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова