ПОСТАНОВА
Іменем України

31 січня 2020 року 
Київ
справа №809/865/16
адміністративне провадження №К/9901/20865/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Кашпур О.В.,
суддів - Радишевської О.Р., Уханенка С.А.,
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу №809/865/16
за позовом Приватного підприємства «Бетур-Транс» до Управління Укртрансбезпеки у Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування розрахунку, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою Приватного підприємства «Бетур-Транс» на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року, прийняту в складі колегії суддів: головуючого Судова-Хомюк Н.М., суддів Гуляк В.В., Коваль Р.Й. 
УСТАНОВИВ:
І. Короткий зміст позовних вимог 
1.          У липні 2016 року Приватне підприємство «Бетур-Транс» звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №21 від 08.07.2016.
2.          На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що складений за результатами здійснення габаритно-вагового контролю розрахунок №21 від 08.07.2016 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Позивач зазначав, що в порушення норм Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879, відповідачем при складанні вказаного розрахунку неправильно застосовано розрахункову величину та ставку плати за проїзд та, відповідно, безпідставно збільшено суму такої плати. 
ІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення 
3.          Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від                  29 вересня 2016 року позов задоволено частково: визнано частково протиправним та скасовано розрахунок Управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області №21 від 08.07.2016 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування в частині 195 (сто дев`яносто п`ять) євро 58 євроцентів, обмеживши встановлений розмір такої плати 105 (сто п`ять) євро 92 євроценти; у задоволенні позову в іншій частині відмовлено.
4.          Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року скасовано постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року, прийнято нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
5.          Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо проведення габаритно-вагового контролю та складання розрахунку №21 від 08.07.2016 року за проїзд, а також сам розрахунок вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а отже є правомірними.
ІІІ. Короткий зміст вимог касаційної скарги 
6.          Не погоджуючись із постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, Приватне підприємство «Бетур-Транс» подало касаційну скаргу. Позивач у касаційній скарзі просить скасувати зазначене судове рішення суду апеляційної інстанцій та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
7.          Касаційна скарга обґрунтована тим, що судом апеляційної інстанції не взято до уваги те, що розмір плати за проїзд залежить від пройденого маршруту. Відповідачем не надано будь-яких доказів пройденої транспортним засобом позивача з перевищенням вагових параметрів відстані 150 км.
IV. Позиція інших учасників справи
8.          Відповідач надав до суду заперечення на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
V. Рух справи у суді касаційної інстанції
9.          Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 липня 2017 року відкрито касаційне провадження за скаргою Приватного підприємства «Бетур-Транс» на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 червня                 2017 року.
10.          12 лютого 2018 року вказана касаційна скарга надійшла до Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду та за результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано для розгляду колегії суддів у складі: Білоусу О.В. (головуючого судді), Желтобрюх І.Л., Стрелець Т.Г.
11.          За результатом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано 30 травня 2019 року для розгляду колегії суддів у складі: Кашпур О.В. (головуючого судді), Радишевській О.Р., Уханенку С.А на підставі розпорядження заступника керівника  апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду Н.Богданюк від 30 травня 2019 року №529/0/78-19. 
12.          Ухвалою Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від             02 липня 2019 року касаційну скаргу Приватного підприємства «Бетур-Транс» прийнято до провадження.
13.          Ухвалою Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від             29 січня 2020 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження на 31 січня 2020 року.
VI. Стислий виклад обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій
14.          Як установлено судами першої та апеляційної інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 08.07.2016 на габаритно-ваговому комплексі на автодорозі Н-09 Мукачево-Львів, 302 км + 400 м посадовими особами управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області в ході здійснення контролю за додержанням перевізниками вимог законодавства під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, виявлено факт перевезення позивачем на транспортному засобі марки КАМАЗ 53228, реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом НЕФАЗ 8332 10, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ПП «Бетур-Транс», під керуванням водія- експедитора ОСОБА_1 , вантажу із перевищенням вагових обмежень без дозволу, виданого службою автодоріг, або документа про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів.
15.          Відповідачем складено акт від 08.07.2016 №0001615 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, відповідно до яких нормативно допустима маса осьового навантаження на здвоєну вісь 16 т, а фактична маса становила 20,65 т.
16.          Перевезення позивачем вантажу, дров для палива, із перевищенням вагових обмежень зафіксовано ваговим комплексом на пересувному пункті габаритно-вагового контролю. За його результатами складено довідку від 06.04.2016, в якій зазначено тип транспортного засобу, дані навантаження на осі (15,95 т, 210,4 т, 310,25 т, 48,5 т, 58,6 т) та повну масу транспортного засобу 43,7 т.
17.          Внаслідок виявлених порушень, відповідачем сформовано розрахунок    плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №21 від 08.07.2016 в розмірі 301,50 євро, відповідно до таких показників: пройдена відстань 150 км, загальна маса транспортного засобу 43,7 т, перевищено на 3,7 т, тобто на 9,3%, плата за проїзд за перевищення нормативних параметрів 0,10 євро/км; навантаження на здвоєну вісь 20,65 т, перевищено на 4,65 т, тобто на 29,1%, плата за проїзд за перевищення нормативних параметрів 0,57 євро/км; разом за 1 км проїзду 0,67 євро/км.
18.          Не погоджуючись з вказаним розрахунком Приватне підприємство                 «Бетур-Транс» звернулось до суду з цим позовом.
VIІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХНЬОГО ЗАСТОСУВАННЯ 
19.          Конституція України від 28 червня1996 року №254к/96-ВР
Частина друга статті 19. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
20.          Кодекс адміністративного судочинства України (у редакції, чинній до 15.12.2017)
Частина друга статті 2. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Частина третя статті 2. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;                       10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частина перша статті 17. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку з здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв`язку з публічним формуванням суб`єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.
21.          Кодекс адміністративного судочинства України (у редакції, чинній після 15.12.2017 року, далі - КАС України)
Пункт 19 статті 4. Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Стаття 5. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Стаття 19. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
VІІІ.ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
22.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, згідно зі статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
23.           Як встановлено судами попередніх інстанцій, предметом оскарження у цій справі є розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №21 від 08.07.2016, яким нараховано плату за проїзд у розмірі 301,50 євро.
24.          За змістом пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
25.          Колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне зазначити, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
26.          Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
27.          У цій справі відповідач, відповідно до наданих йому повноважень та за умови встановлення під час проведення габаритно-вагового контролю перевищення автомобілем перевізника вагових або габаритних показників, параметри яких перевищують нормативні, за встановленою формулою здійснює лише нарахування плати за проїзд, що оформлюється розрахунком.
28.          У свою чергу, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Тобто, у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке порушує безпосередньо права чи обов`язки позивача.
29.          З огляду на викладене, Верховний Суд вважає, що повноваження відповідача у цьому випадку обмежуються лише нарахуванням плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів. Водночас, сама плата за проїзд є сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування та у разі недобровільної сплати стягується шляхом звернення до суду з відповідним позовом.
30.          Отже, розрахунок не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 19 КАС України, а тому він не може бути предметом спору. Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.
31.          Аналогічна правова позиція щодо застосування вказаних норм матеріального права вже була висловлена в постанові Верховного Суду від 23 січня 2020 року (справа №811/1456/17)  і колегія суддів Верховного Суду не знаходить підстав для відступу від неї.
32.          Також Велика Палата Верховного Суду, ухвалюючи 30 січня 2019 року судове рішення у справі №803/3/18, у якій предметом зустрічного позову були аналогічні позовні вимоги, зазначила, що поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. З огляду на це, такі вимоги не підлягають розгляду як в порядку адміністративного судочинства, так і взагалі не підлягають судовому розгляду.
33.            Оскільки у справі, що розглядається, суди помилково розглянули справу, яка не відноситься до юрисдикції адміністративних судів, ухвалені в цій справі судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження в ній відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.
34.          За правилами частини першої статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
35.          При цьому за змістом абзацу другого цієї ж процесуальної норми порушення правил юрисдикції адміністративних судів є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.
36.          За таких обставин оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі.
37. Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. 
38. За правилами частини першої статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
39. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.
40. Оскільки у справі, що розглядається, суди помилково прийняли до свого провадження і розглянули справу, яка не відноситься до юрисдикції адміністративних судів, ухвалені в цій справі судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження в ній.
Керуючись статтями 341, 345, 354 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
п о с т а н о в и в:
1.          Касаційну скаргу Приватного підприємства «Бетур-Транс» задовольнити частково.
2.          Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року скасувати.
3.          Провадження в справі №809/865/16, відкрите в порядку адміністративного судочинства, закрити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Головуючий          :                                                                      О. В. Кашпур          
Судді:                                                                                 О. Р. Радишевська
                                                                                          С.А. Уханенко