19.02.20
22-ц/812/471/20
Справа №490/8232/19
Провадження № 22ц/812/471/20 Головуючий у 1-й інстанції Гуденко О.А.
Категорія 50 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А 
 
Іменем України
 
19 лютого 2020 року                                                          м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючого: Ямкової О.О.,
суддів: Локтіонової О.В., Колосовського С.Ю.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 
на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 17 грудня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Гуденко О.А. в залі суду в місті Миколаєві о 12 годині 30 хвилині із складанням його повного тексту, по справі 
за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 
про збільшення розміру аліментів,
В С Т А Н О В И Л А: 

17 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були стягнуті з відповідача на користь позивача на утримання двох доньок відповідно до судового наказу від 3 жовтня 2018 року у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісячно, шляхом їх збільшення до ј частини щомісячно, посилаючись на те, що старша донька ОСОБА_4 , 2001 року народження, досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 , і в наступний час на неповнолітню дитину продовжується стягнення в рівній частині від раніше стягнутих аліментів, а саме 1/6 частині, що є замалим та не відповідає нормам діючого законодавства. 
Представник відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_5 надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти збільшення розміру аліментів, та пояснив, що розмір стягнутих аліментів не є занадто малим, з огляду на те, що на старшу доньку з відповідача також стягнуті аліменти в розмірі ј частини від усіх видів доходів позивача. Крім цього, відсутні підстави для перегляду стягнутих за судовим наказом аліментів, так як матеріальний і сімейний стан відповідача не поліпшився, а навпаки, він зареєстрував новий шлюб та має на утриманні не тільки дружину та її неповнолітнього сина, а ще і батьків похилого віку.
Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 17 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення. 
Суд мотивував своє рішення тим, що матеріальний та сімейний стан платника аліментів не поліпшився, так як відповідач окремо сплачує аліменти і на старшу доньку, а аліменти, що сплачуються на неповнолітню дитину є за розміром більшими, ніж встановлений прожитковий мінімуму, та одночасне стягнення на кожного із дітей по ј частині призведе до відрахувань із грошового утримання відповідача, що буде складати Ѕ його частину. 
Не погодившись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, помилкову оцінку наданим доказам, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, про задоволення її позову.
На її думку суд першої інстанції не врахував той факт, що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів, а його батьки проживають окремо та мають ще одного сина, а тому не знаходяться на його утриманні. Матеріальний і сімейний стан платника аліментів з моменту видачі судового наказу змінився в кращу сторону, так як у 2019 році він набув на праві власності транспортний засіб, а тому може сплачувати аліменти на двох дітей, на кожного окремо в розмірі по ј частині. 
У письмовому відзиву на апеляційну скаргу представник відповідача вважав доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а скаргу такою, що не підлягає задоволенню. 
Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 17 лютого 2020 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного. 
Відповідно до положень, що містяться у частинах 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою ВР України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року і набула чинності 27 вересня 1991 року) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтями 180, 181 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3?) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3?) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Стаття 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснює, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Судом встановлено, що сторони по справі є батьками двох доньок: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Судовим наказом, виданим 3 жовтня 2018 року Центральним районним судом міста Миколаєва з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання двох доньок ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини щомісячно, починаючи з 25 липня 2018 року і до їх повноліття (а.с.10). 
Таким чином з відповідача стягнуто аліменти на підставі скороченого за процесуальним законодавством порядку пред`явлення вимоги про стягнення аліментів на двох дітей у розмірі однієї третьої заробітку (доходу) платника аліментів, так як ця вимога позивача не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб, і тому наслідком такого розгляду стала видача особливої форми судового рішення – судового наказу (частина 1 статті 160, пункт 4 частини 1 статті 161 ЦПК України).
У подальшому частиною 3 статті 183 СК України регламентується, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто із батьків не звернувся до суду із позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. 
В такому разі обставинами, якими одержувач аліментів повинен керуватися при зверненні до суду є обставини, які визначені статтею 192 СК України щодо матеріального і сімейного стану платника аліментів.
При цьому перелік обставин, які можуть слугувати підставами для зменшення або збільшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. 
Відтак, при зверненні до суду одержувач аліментів повинен обґрунтовувати позовні вимоги виключно поліпшенням матеріального стану платника аліментів, а не досягненням найстаршою дитиною повноліття, разом з тим, позивач ОСОБА_1 на такі обставини, як підставу свого позову, не посилалася.
Разом з тим, при вирішенні справи у порядку позовного провадження судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 продовжує проходження служби, отримує постійний дохід, з якого утримуються аліменти на дітей та заборгованість за ними (а.с.37-40), та змінив свій сімейний стан, так як зареєстрував інший шлюб (а.с.41).
В той же час з матеріалів справи вбачається, що на момент спору, який виник між сторонами, відповідачу до сплати присуджені аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 у розмірі 1/6 частини, після досягнення старшою донькою повноліття, що фактично складає 3 051 грн. щомісяця (а.с.40), і на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_6 на час навчання у розмірі ј частини, що складає 4 577 грн. щомісяця (а.с.53-55), що в-цілому (7628 грн.) є розміром утримань більшим у порівнянні з раніше стягнутими з нього як платника аліментів платежів у розмірі 1/3 частини ( 6218 грн. 69коп.).
Тому стягнення з платника аліментів ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_6 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку призвело до збільшення загальної суми відрахувань, яка з урахуванням зміни його сімейного стану призвела до зміни його матеріального становища, яким є наявність у нього інших утриманців.
Установивши такі обставини справи, з огляду на обґрунтування позивачем підстави для зміни розміру аліментів – досягнення старшою донькою повноліття, на яку також стягнуті аліменти, та врахувавши матеріальні потреби для утримання усіх дітей позивача у відповідності до їх вікового рівня, фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, та встановленого прожиткового мінімуму, а також виходячи із меж та підстав пред`явлених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для збільшення розміру аліментів. 
Такі висновки суду першої інстанції відповідають правовим висновкам, викладеним Верховним судом у постановах від 7 лютого 2018 року у справі №610/1694/17 і від 4 липня 2018 року у справі №536/1557/17, які прийняті у аналогічних відносинах та можуть бути застосовані судом у даній справі.
Також за наявності боргу зі сплати аліментів та можливого стягнення на кожну дитину по ј частині від усіх видів доходів призведе до порушення розміру відрахувань із грошового утримання відповідача, так як буде більше 50 процентів.
Доводи апелянта на поліпшення майнового стану відповідача, які викладені виключно в апеляційної скарзі, не можуть бути прийняти до уваги колегією суддів, так як: по-перше, з такими обставинами позивач не пов`язувала своє звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, і по-друге, такі обставини не доведені у відповідності до статті 182 СК України.
Надані у додатках до письмового відзиву докази щодо наявності хронічних захворювань у відповідача та набуття транспортного засобу невеликої вартості теж не можуть вплинути на обґрунтовані висновки суду, з огляду на підстави та межі позовних вимог та можливості надання таких доказів у суді першої інстанції. 
За такого, суд першої інстанції проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, вірно застосував норми матеріального та процесуального права, дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для збільшення розміру аліментів і залишення позову без задоволення, навівши, при цьому переконливі аргументи при мотивуванні своїх висновків.
При цьому посилання суду на наявність у відповідача, крім дружини, на утриманні батьків є помилковим, але на обґрунтованість його висновків про відсутність підстав для зміни розміру аліментів за позовом ОСОБА_1 , не впливають. 
Враховуючи викладене, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, в межах доводів апеляційної скарги, як того вимагає стаття 367 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для його зміни чи скасування, та перерозподілу витрат.
Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 17 грудня 2019 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з цього дня, як дати складення повного судового рішення. 

Головуючий                                                         О.О. Ямкова 
Судді                                                                 С.Ю. Колосовський
О.В. Локтіонова