Дата документу 13.02.2020 Справа № 332/1174/19
-

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 332/1174/19                                        Головуючий у 1 інстанції: Сінєльник Р.В.
№ 22-ц/807/406/20                                                Суддя-доповідач: Крилова О.В.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2020 року        м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Полякова О.З.
                       Кухаря С.В.
розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2019 року у справі за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення,
ВСТАНОВИВ

В квітні 2019 року КП «Водоканал» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідачі зареєстровані та проживають в квартирі АДРЕСА_1 , користуються послугами КП «Водоканал», але оплату за послуги підприємства вносять не в повному обсязі, тому за період з 01.12.2011 року по 31.01.2019 року утворилася заборгованість в сумі 12833,27 грн.

Посилаючись на зазначені обставини просило суд, стягнути з відповідачів суму боргу а також сплачений судовий збір.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП «Водоканал» борг у розмірі 12833,27 грн. за спожиту воду і послуги водовідведення.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП «Водоканал» по 640 грн. з кожного на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За ст. 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідачі зареєстровані та проживають в квартирі АДРЕСА_1 , користуються послугами КП «Водоканал», але оплату за послуги підприємства вносять не в повному обсязі, тому за період з 01.12.2011 по 31.01.2019 року утворилась заборгованість в сумі 12833,27 грн.
       Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно виходив з того, що згідно зі ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" "споживач-фізична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальні послуги"; "житлово- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках, спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів,норм, стандартів, порядків і правил"; комунальні послуги – результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи забезпечені холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням,опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку , встановленому законодавством".
Учасниками відносин у сфері житлово-комунальні послуги є: власник, споживач, виконавець, виробник, відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".
Споживач згідно з ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Загальні положення про плату за комунальні послуги та строки їх внесення передбачені ст.ст. 66, 67, 68 ЖК України, та визначено, що наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з водопостачання і каналізації.

Матеріали справи місять розрахунок та довідки КП «Водоканал» по особовому рахунку № НОМЕР_1 , з яких вбачається, що відповідачі , в період з 01.12.2011 року по 31.01.2019 року,отримували послуги з водопостачання холодної води та послуги водовідведення, але сплачували за них не в повному обсязі , тому утворилась заборгованість в сумі 12833,27(а.с.3-5,6 ).

На спростування твердження відповідачів щодо сплати ними боргу, який утворився за період з 01.12.2011 року по 31.01.2019 року позивач надав розрахунок згідно якого: за період з 01.12.2011 по 31.01.2019 року нараховане 17971,68 грн. , добровільно сплачено за вказаний період 5138,41 грн. (з них: 1171,38 грн. зараховано в оплату поточного періоду 01.12.2011 по 31.01.2019 року та 3967 ,03 грн. зараховано в оплату минулого періоду 01.12.2011 по 31.01.2019 року ). Заборгованість до стягнення за період 01.12.2011 по 31.01.2019 року складає 12833,27 грн. ( 17971,68 грн.– 5138,51грн.). Суми боргу за період з 01.02.2000 року по 30.11.2011 року за виконавчими листами № 2-1652/08 та 2/0809/2890/2012 у розмірі 2286, 89 грн. та 8738,65 грн. погашені в повному обсязі, що підтверджується розпорядженнями державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області( а.с.177-198).

Разом з тим, наданий позивачем розрахунок не містить повних відомостей щодо здійснення оплат з огляду на наступне.

У розрахунку зазначено не лише заборгованість по оплаті послуг у період, за який заявлено позов, але й зазначена заборгованість за попередніми судовими рішеннями.

Розрахунок містить посилання на те, що за період, щодо якого завлено позов було нараховане 17 971, 68 коп. При цьому за цей же період сплачено 16 163,95.

Позивач зазначає, що сплачені грошові суми зараховувалися на погашення попередніх рішень у сумі 11 025, 54 гр. Натомість жодних доказів на підтвердження цього не надано.

В матеріалах справ містяться численні розпорядження ДВС про перерахунок грошових коштів на користь стягувача за попередніми виконавчими листами, проте у наданому позивачем розрахунку ці грошові суми не знайшли свого відображення, вони не співпадають з розмірами грошових сум внесених у відповідному місяці. 
Розрахунок не містить відмежувань які грошові суми були внесені відповідачам добровільно, а які надійшли з ВДВС в ході примусового виконання.

До того ж твердження суду першої інстанції про те, що борги за попередніми судовими рішеннями погашені в повному обсязі, що нібито підтверджується розпорядженнями державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області( а.с.177-198), не є переконливим. Адже в заначених розпорядженнях не йдеться про закриття виконавчого провадження, відсутня відповідна постанова з зазначенням підстав закриття виконавчих проваджень. Тим більше численні з наданих розпоряджень взагалі містять відомості про те, що отримані ВДВС кошти були спрямовані леш на сплату судового збору та стягувачеві не перераховувались.

За таких обставин розрахунок, наданий позивачем надає підстави вважати, що позивач самостійно зараховував несені відповідачами грошові кошти на рахунок погашення заборгованості за виконавчими листами.

Відповідачі посилалися на те. що вони сплачували надані послуги. проте позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що за призначенням платежів ці грошові кошти відповідачі добровільно сплачували на виконання попередніх судових рішень.

Судова колегія враховує також, що позв заявлено про стягнення грошових сум за період з грудня 2011 року, тоді як позов заявлено у квітні 2019 року, тобто позивач тривалий час протягом понад 7 років не звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості, що частково узгоджується з твердженнями відповідачів про те, що вони сплачували кошти та з розрахунком самого позивача..

Відповідачі є споживачами послуг, а відтак користуються правами, наданими їм Законом України «Про захист прав споживачів». 
За ст. 21 зазначеного Закону, крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

З наданого розрахунку не вбачається, що до нього включено грошові кошти, які надходили від ВДВС на виконання попередніх судових рішень.

За таких обставин немає підстав стверджувати, що сплачені за заявлений позивачем період грошові кошти. за призначенням платежу були спрямовані на виконання попередніх судових рішень.
До того ж розрахунок не містить жодних обґрунтувань чому деякі грошові кошти зараховувалися «в погашення поточного періоду», а деякі « в погашення минулого періоду» і що мається на увазі під минулим періодом.

У апеляційній скарзі відповідачі посилалися на суттєвий пропуск позивачем строків позовної давності
За ст. 267 ЦК. позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Такої заяви справа не містить.

До того ж апеляційний суд, оцінюючи доводи відповідачів, дійшов висновку про те, що позивачем не доведено наявність заборгованості у заявленому розмірі.

Разом з тим, відповідачами також не наданий розрахунок та не зазначено які грошові суми ними були сплачені за спірний період.
За таких умов, судова колегія виходить з того, що розмір заборгованості можна визначити, виходячи з неоспорених відомостей про те, що за період, заявлений позивачем було нараховано 17971,68 гр. а сплачено 16 163,95 гр., тож різниця між нарахованими та сплаченими коштами становить 1807,73 гр.
Зазначені грошові кошти підлягають стягненню з відповідачів, позаяк обов`язок споживача сплачувати за житлово-комунальні послуги закріплений у Житловому кодексі УРСР (ст.ст. 64, 67, 68). 
Враховуючи часткове задоволення позову, відповідному зменшенню підлягає і сума судового збору, стягнена на користь позивача у відповідності до положень ст. 141 ЦПК, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (12833,27 – 100%, 1807,73 – 14%).

Керуючись ст. ст. 374, 375 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2019 рокупо цій справі змінити.
Зменшити розмір стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП «Водоканал» боргу за спожиту воду і послуги водовідведення з 12833,27 грн. до 1807 , 73 гр. 
Зменшити розмір стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП «Водоканал» на відшкодування витрат по сплаті судового збору з суми по 640 грн. з кожного до суми по 262,5 гр. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 

Повний текст постанови складено 13 лютого 2020 року.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        О.З. Поляков

                                                                               С.В. Кухар