ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

          24 грудня 2019 року 	м. Дніпро	справа № 280/726/19	

          Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

          головуючого судді     Панченко О.М. (доповідач),
          суддів:                      Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,      

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Запорізькій області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року (суддя Семененко М.О., м. Запоріжжя) у справі № 280/726/19
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова деревообробна компанія»
до Головного управління ДФС у Запорізькій області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - 

встановив:

У лютому 2019 року ТОВ «Промислова деревообробна компанія» (далі - ТОВ «Промдеком») звернулось до суду із адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Запорізькій області від 05.02.2019 № 0001481407, № 0001471407 (т. 1 а.с. 4-9).
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12.06.2019 позовні вимоги задоволено.
Вказане рішення мотивоване безпідставністю висновків, що викладені у акті перевірки ТОВ «Промдеком» щодо відсутності факту реального здійснення фінансово-господарських операцій платника податків з контрагентами-постачальниками ТОВ «Охоронна фірма «ВОВКОДАВ» у квітні 2017 року та ТОВ «Брайті» у червні 2018 року, внаслідок чого податкові повідомлення-рішення, винесені податковим органом на підставі таких висновків, є протиправними та підлягають скасуванню (т. 1 а.с. 223-229).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ГУ ДФС у Запорізькій області оскаржило його в апеляційному порядку.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник навів обставини, зафіксовані актом перевірки позивача, зокрема щодо відсутності реального здійснення фінансово-господарських відносин останнього з контрагентами-постачальниками: ТОВ «Охоронна фірма «ВОВКОДАВ» у квітні 2017 року та ТОВ «Брайті» у червні 2018 року. Так, скаржник зазначив, що інформація, яка міститься у наданих позивачем на підтвердження взаємовідносин з ТОВ «Охоронна фірма «ВОВКОДАВ» ТТН, не відповідає фактичним обставинам здійснення зафіксованих ними господарських операцій, оскільки вказані у ТТН транспортні засоби з реєстраційними номерами СА8243ВА, СА3218ВА є легковими та не належать ТОВ «Охоронна фірма «ВОВКОДАВ». Також вказані у ТТН водії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 доходів від ТОВ «Охоронна фірма «ВОВКОДАВ» не отримували, що підтверджено інформацією автоматизованої інформаційної системи податкового органу. Крім того, розвантаження товару було здійснено не за вказаним у ТТН місцем розвантаження. Також, скаржник зазначив про не підтвердження походження товарів та послуг по ланцюгу постачання, що були реалізовані ТОВ «Охоронна фірма «ВОВКОДАВ» на адресу ТОВ «Промдеком». Відсутність договору та детального переліку транспортних послуг у акті виконаних робіт, що були надані ТОВ «Охоронна фірма «ВОВКОДАВ» на адресу ТОВ «Промдеком», а також наявність відкритих кримінальних проваджень, фігурантом яких є ТОВ «Охоронна фірма «ВОВКОДАВ» та його постачальник - ТОВ Астіон-Буд». Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «Брайті», скаржник зазначив про відсутність у останнього відповідних трудових та виробничих потужностей для здійснення спірних фінансово-господарських операцій, не підтвердження походження товару по ланцюгу його придбання ТОВ «Брайті», а також ненадання позивачем паспортів якості (сертифікатів) на вказаний товар. Крім того, скаржник вказав на відсутність виплати доходу ТОВ «Брайті» на адресу водіїв, що зазначені у ТТН, які були надані позивачем на підтвердження спірних операцій. Враховуючи вищевикладені обставини, скаржник вказав на не підтвердження реальності здійснення спірних господарських операцій, просив рішення суду першої інстанції скасувати та винести нове про відмову у задоволенні позовних вимог (т.2 а.с. 3-8).
Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. В обґрунтування своєї позиції позивач зазначив, що придбані ним товарно-матеріальні цінності не підлягають обов`язковій сертифікації. Відповідно, ненадання ним до перевірки сертифікатів якості не може бути підставою для спростування реальності такого придбання. Також, не спростовує  здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Охоронна фірма «ВОВКОДАВ» ненадання укладеного між ними договору, оскільки це була усна домовленість, яка фактично виконана обома сторонами. Щодо спростування скаржником факту придбання позивачем товарно-матеріальних цінностей у  ТОВ «Охоронна фірма «ВОВКОДАВ» з підстав наявності розбіжностей у наданих позивачем ТТН з інформацією, отриманою скаржником при проведенні перевірки, позивач зазначив, що вказані спірні операції підтверджено видатковими накладними від 03.04.2017 № 24 та № 27, ТТН від 03.04.2017 № 24 та № 27, а також листами контрагентів-покупців позивача, на адресу яких були реалізовані придбані у ТОВ «Охоронна фірма «ВОВКОДАВ» товарно-матеріальні цінності. При цьому вказані документи з відповідними поясненнями були надані позивачем до податкового органу разом із запереченнями на акт перевірки, проте, залишилися проігноровані останнім. Також позивач вказав на помилку податкового органу у зазначенні державного номеру транспортного засобу, яким були транспортовані товарно-матеріальні цінності від ТОВ «Охоронна фірма «ВОВКОДАВ» згідно з ТТН № 27 від 03.04.2017, а саме СА8243ВА, замість правильного СА8243АР, а також про допущення помилки позивачем при заповненні ТТН № 24 від 04.03.2017, зокрема щодо зазначення державного номера транспортного засобу СА3218ВА замість правильного НОМЕР_4. Водночас позивач вказав, що транспортування товару згідно вказаної ТТН підтверджено листом контрагента-покупця вказаного товару, а про факт допущення помилки були надані відповідні пояснення у запереченнях на акт перевірки. Окрім цього, позивач звернув увагу, що факт здійснення спірних господарських операцій підтверджено належним чином зареєстрованими у ЄРПН податковими накладними, які згідно п. 201.10 є підставою для формування ним податкового кредиту по відповідним операціям, а наявність відкритих кримінальних проваджень відносно його контрагентів не має нести наслідки для його діяльності, оскільки ст. 62 Конституції України закріплено принцип невинуватості, а судові рішення за результатами розгляду вказаних кримінальних проваджень - відсутні.
У судовому засіданні 24.12.2019 представник позивача вимоги, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, підтримав.
Представник скаржника у судове засідання 24.12.2019 не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі з підстав перебування його у іншому судовому засіданні Запорізького окружного адміністративного суду. Проте, доказів своєї участі у іншому судовому засіданні представник скаржника не надав.
З огляду на це, враховуючи норми ч. 2 ст. 313 КАС України, справу розглянуто без участі представника скаржника.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено та сторонами не заперечується, що на підставі наказу № 4258 від 14.12.2019 службовою особою ГУ ДФС у Запорізькій області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Промдеком» з питань дотримання вимог податкового законодавства України по взаємовідносинах із ТОВ «Охоронна фірма «ВОВКОДАВ» за період квітень 2017 року та ТОВ «Брайті» за період червень 2018 року, за результатами якої складено акт №808/08-01-14-07/38906314 від 29.12.2018 (т. 1 а.с. 29-40).
Відповідно до висновків вказаного акта, перевіркою встановлено порушення платником податків:
- п. 44.1, п. 44.2, ст. 44, пп. 134.1.1, п. 134.1, ст. 134, п. 135.1 ст. 135 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2017 рік на суму 30990,00 грн.;
- пп. 14.1.36, пп. 14.1.181, пп. 14.1.231, п. 14.1, ст. 14, п. 44.1, ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6, ст. 198, п. 201.1, п. 201.10, ст. 201 ПК України, в результаті чого занижено ПДВ всього на загальну суму 143957,00 грн., в т.ч.: за квітень 2017 року - на 34433,00 грн., за червень 2018 року - на 109524,00 грн.
Позивач скористався правом на адміністративне оскарження і подав заперечення на акт перевірки, які згідно відповіді ГУ ДФС у Запорізькій області від 31.01.2019 № 4850/10/08-01-14-07-08 залишено без задоволення, висновки акту перевірки - без змін (т. 1 а.с. 41-54).
На підставі висновків акта перевірки податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення від 05.02.2019:
- №0001481407, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на загальну суму 179946,25 грн., у тому числі: 143957,00 грн. за основним платежем та 35989,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;
- №0001471407, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 38737,50 грн., у тому числі 30990,00 грн. за основним платежем та 7747,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (т. 1 а.с. 55-58).
Правомірність винесення вказаних податкових повідомлень-рішень є предметом розгляду у межах цієї адміністративної справи, при вирішенні якої колегія суддів виходить з наступного.
Спірні податкові повідомлення-рішення винесено податковим органом, зокрема, на підставі висновків акту перевірки щодо відсутності реального здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами-постачальниками ТОВ «Охоронна фірма «ВОВКОДАВ» та ТОВ «Брайті». Отже, фактично спір у межах цієї справи полягає у підтвердженні або спростуванні факту здійснення вказаних фінансово-господарських взаємовідносин.
Судом першої інстанції вірно встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у квітні 2017 року на підставі договору поставки №030417/05 від 03.04.2017 року позивач придбав у ТОВ «Охоронна фірма «ВОВКОДАВ» товар (т. 1 а.с. 67-68).
Відповідно до умов поставки товару транспортні витрати, пов`язані з доставкою товару, сплачує постачальник. Умови поставки окремих партій товару можуть бути іншими за погодженням сторін (п.3.4 Договору).
В процесі виконання умов договору сторонами досягнуто домовленість щодо придбання у ТОВ «Охоронна фірма «ВОВКОДАВ» послуг з транспортування товару до контрагентів-покупців, яким позивач реалізовував у подальшому придбаний у ТОВ «Охоронна фірма «ВОВКОДАВ» товар, а саме: ТОВ «КВАС БЕВЕРИДЖИС» та ТОВ «АСКАНІЯ ПРОДРІНКС».
На підтвердження вказаних обставин позивач надав суду докази, що ТОВ «Промдеком» реалізувало на користь ТОВ «КВАС БЕВЕРИДЖИЗ», ТОВ «АСКАНІЯ ПРОДРІНКС» придбані у ТОВ «Охоронна фірма «ВОВКОДАВ» товарно-матеріальні цінності, що підтверджується видатковими накладними від 03.04.2017 № 24, від 10.04.2017 № 27 та ТТН від 03.04.2017 № 24, від 10.04.2017 № 27 (т. 1 а.с. 111-114).
Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з ст. 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що не укладення договору між позивачем та ТОВ «Охоронна фірма «ВОВКОДАВ» про транспортування товару у письмовій формі не суперечить вимогам чинного законодавства та не може слугувати беззаперечною підставою для висновків про нереальність даної господарської операції, оскільки факт виконання усної домовленості між позивачем та ТОВ «Охоронна фірма «ВОВКОДАВ» підтверджено актом № ОУ-0410/01 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 10.04.2017, а також ТТН 10.04.2017 № 27.
З наданих до матеріалів справи видаткових накладних №РН-0403/05 від 03.04.2017, №РН-0410/03 від 10.04.2017 вбачається, що на виконання умов договору поставки №030417/05 від 03.04.2017 позивачем придбано піддони 1200х800, що відповідає змісту основного виду господарської діяльності позивача. Транспортування придбаного у ТОВ «Охоронна фірма «ВОВКОДАВ» товару підтверджується товарно-транспортними накладними №030417/5 від 04.04.2017, №100417/3 від 10.04.2017, №13 від 10.04.2017 (т. 1 а.с. 67-72).
На підтвердження оплати поставленого товару та послуг надано платіжні доручення №366 від 26.05.2017 на суму 100800,00 грн., №399 від 22.06.2017 на суму 105800,00 грн. (т. 1 а.с. 76, 77).
Оприбуткування придбаного товару підтверджується оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 631.
Факт реєстрації виписаних ТОВ «Охоронна фірма «ВОВКОДАВ» на адресу позивача податкових накладних встановлено судом першої інстанції та сторонами по справі не заперечується (т. 1 а.с. 200-205).
Будь-яких порушень щодо оформлення податкових накладних, як і будь-яких первинних бухгалтерських документів, контролюючим органом не встановлено, зауваження до змісту та форми зазначених документів відсутні, що не заперечується відповідачем і в акті перевірки. Податкові накладні видані особою, яка на час здійснення господарських операцій зареєстрована суб`єктом підприємницької діяльності, платником податку на додану вартість, та внесені до ЄРПН.
Колегія суддів враховує посилання позивача на норми п. 201.10 ст. 201 ПК України, згідно яких зареєстрована у встановленому законодавством порядку податкова накладна є єдиною підставою для формування платником податків податкового кредиту.
Щодо встановлених контролюючим органом недоліків у ТТН по взаємовідносинам з ТОВ «Охоронна фірма «ВОВКОДАВ», судом першої інстанції вірно встановлено, що контролюючим органом допущено помилку в державному номері транспортного засобу: замість вірного НОМЕР_1 з`ясовано інформацію про транспортний засіб з іншим номером НОМЕР_2 . Отже, така інформація є помилковою та об`єктивно не прийнята судом першої інстанції до уваги (т.1 а.с. 114, 154).
Крім того, контрагент-покупець позивача ТОВ «КВАС БЕВЕРИДЖИС» надано лист, яким підтвердив постачання товару саме автомобілем із державним номерним знаком НОМЕР_1 та причепом НОМЕР_5 згідно з ТТН №Р27 від 10.04.2017.
03.04.2017 «Промдеком» реалізувало на користь ТОВ «АСКАНІЯ ПРОДРІНКС» придбані у ТОВ «Охоронна фірма «ВОВКОДАВ» товарно-матеріальні цінності, що підтверджується видатковою накладною №24 від 03.04.2017 та ТТН №27 від 10.04.2017.
Щодо встановленої контролюючим органом належності транспортного засобу з державним номером НОМЕР_3 до легкових автомобілів, позивач послався на те, що при складанні ТТН було допущено помилку при відображенні реєстраційного номеру в одній цифрі та фактично перевезення здійснювалось автомобільним транспортом НОМЕР_4.
На підтвердження даної обставини позивач надавав до заперечень на акт перевірки лист контрагента-покупця щодо придбаного ним у ТОВ «Охоронна фірма «ВОВКОДАВ» товару - ТОВ «АСКАНІЯ ПРОДРІНКС», який підтвердив, що транспортування здійснювалось транспортним засобом з державним номером НОМЕР_4 (т. 1 а.с. 136).
Судом першої інстанції було вірно зазначено, що контролюючий орган при розгляді заперечень на акт перевірки не надав оцінку даному доказу та взагалі проігнорував його, зазначивши у відповіді на заперечення, що додаткові докази платником податку на надавались, що не відповідає фактичним обставинам справи.
Враховуючи, що позивачем до прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень надавались пояснення щодо допущеної помилки при складання ТТН, такі докази безпідставно не взяті контролюючим органом до уваги, а зміст таких доказів, досліджених судом, дійсно свідчить про допущену описку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що доводи контролюючого органу про неможливість здійснення поставки за даною ТТН є хибними.
Також судом першої інстанції вірно враховано, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Крім того, колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що посилання податкового органу на інформацію, що наявна в його автоматизованих інформаційних базах даних, зокрема, щодо відсутності у ТОВ «Охоронна фірма «ВОВКОДАВ» прав на вказані у спірних ТТН транспортні засоби, а також відсутності виплати вказаним підприємством доходів на адресу зазначених у вказаних ТТН водіїв, не є належним доказом та не може бути покладена в основу спірних податкових повідомлень-рішень без її належної перевірки.
Так, судом першої інстанції вірно враховано норми ч. 2 ст. 77 КАС України щодо покладення обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення, що оскаржується, на суб`єкта владних повноважень.
Водночас, інформація, яка міститься у інформаційній базі даних податкового органу, не є належним доказом, оскільки її достовірність залежить від об`єктивних обставин: належне виконання контрагентами платника податків свого обов`язку щодо своєчасного надання податкової звітності та внесення до такої звітності достовірних даних.
У спірному випадку інформація, яка покладена в основу акта перевірки, не була досліджена податковим органом, наприклад, шляхом проведення зустрічних звірок у порядку, передбаченому п. 73.5 ст. 73 ПК України.
Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «Брайті», судом першої інстанції вірно встановлено, що вказані взаємовідносини були оформлені договором поставки №180530.1 від 30.05.2018 (т. 1 а.с. 78-80).
З наданих до матеріалів справи специфікацій до договору та видаткових накладних «РН-0601/24 від 01.06.2018, №РН-0604/43 та №РН-0604/44 від 04.06.2018, №РН-0605/14 від 05.06.2018, №РН-0607/11 та №0607/12 від 07.06.2018, №РН-0608/12 від 08.06.2018, вбачається, що на виконання умов договору, укладеного з ТОВ «Брайті», позивачем придбано дошку і брус різного розміру, піддони 1200х800, що відповідає змісту основної господарської діяльності позивача. Транспортування придбаного у ТОВ «Брайті» товару підтверджується товарно-транспортними накладними: №0601/24 від 01.06.2018, №0604/43 та №0604/44 від 04.06.2018, №0605/14 від 05.06.2018, №0607/11 та №0607/12 від 07.06.2018, №0608/12 від 08.06.2018 (т. 1 а.с.).
Оприбуткування придбаних позивачем товарів підтверджується оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 631.
Факт реєстрації виписаних ТОВ «Брайті» на адресу позивача податкових накладних встановлено судом першої інстанції та сторонами по справі не заперечується (т. 1 а.с. 206-219).
Будь-яких порушень щодо оформлення податкових накладних, як і будь-яких первинних бухгалтерських документів, контролюючим органом не встановлено, зауваження до змісту та форми зазначених документів відсутні, що не заперечується відповідачем і в акті перевірки. Податкові накладні видані особою, яка на час здійснення господарських операцій зареєстрована суб`єктом підприємницької діяльності, платником податку на додану вартість, та внесені до ЄРПН.
Колегія суддів враховує посилання позивача на норми п. 201.10 ст. 201 ПК України, згідно яких зареєстрована у встановленому законодавством порядку податкова накладна є єдиною підставою для формування платником податків податкового кредиту.
Оплата придбаного у ТОВ «Брайті» здійснена на підставі договорів про переведення боргу № 0608-14 від 08.06.2018, укладеного між позивачем, ТОВ «Брайті» та ТОВ «Тейнор Десижн» на суму 130339,20 грн., а також № 1709/1 від 23.07.2018, укладеного між позивачем, ТОВ «Брайті» та ТОВ «Ланзер» на суму 526806,60 грн. За вказаними договорами позивачем проведено розрахунок у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями №439 від 10.09.2018, №447 від 17.09.2018, №448 від 19.09.2018, №453 від 20.09.2018, №451 від 20.09.2018 та №452 від 20.09.2018 (т. 1 а.с. 92-100).
На підтвердження можливості зберігання придбаних у ТОВ «Охоронна фірма «ВОВКОДАВ» та ТОВ «Брайті» товарів та їх використання у власній господарській діяльності позивач надав до матеріалів справи: договір оренди виробничого майданчику №3 від 01.02.2017, укладеного з ФОП ОСОБА_3 , відповідно до якого позивач взяв в довгострокове оплатне користування майданчик площею 1000 кв.м. з метою зберігання та виробництва дерев`яної тари у м. Вільнянськ, а також акт приймання-передавання вказаного об`єкту; договір на переробку давальницької сировини №Г-2/10-18 від 16.02.2018, відповідно до умов якого позивач має взаємовідносини з Державним підприємством «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України в Запорізькій області (№20)» щодо переробки давальницької сировини; договір оренди приміщень №3/2018 від 05.03.2018, відповідно до умов якого позивач взяв в оренду у ФОП ОСОБА_4 нежитлове приміщення (склад) у м. Красноград; договір оренди обладнання №1506.01 від 15.06.2017, відповідно до умов якого позивач взяв у ТОВ «Торговий дім Комінко» в тимчасове платне користування обладнання (т. 1 а.с. 59-66).
Адреси місця розташування орендованого майна відповідають пунктам постачання товару відповідно до наданої первинної бухгалтерської документації та документації з транспортування.
Також колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги дублюють обставини, наведені у акті перевірки, які знайшли свою оцінку у рішенні суду першої інстанції. Інших доводів на спростування позиції суду першої інстанції скаржником не наведено.
Крім того, при вирішенні цієї справи, колегія суддів враховує практику розгляду аналогічних спорів Європейським судом з прав людини, а також Верховним Судом, згідно якої добросовісний платник податків не має нести відповідальність за дії своїх контрагентів (постанови Верховного Суду від 25.01.2019 у справі №826/20784/14, від 30.10.2018 у справі №806/4121/14, від 23.04.2019 у справі №826/22370/15, від 09.04.2019 у справі №815/6869/16).
Щодо наявності відкритих кримінальних проваджень, фігурантами яких є контрагент позивача ТОВ «Охоронна фірма «ВОВКОДАВ» та постачальник останнього - ТОВ «Астіон Буд», колегія суддів враховує практику розгляду аналогічних спорів Верховним Судом, відповідно до якої наявність кримінального провадження щодо контрагента платника податків не є підставою для визнання спірних господарських операцій нереальними (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 808/2524/17 від 14.05.2019 у справі №826/6065/18, від 18.09.2018 у справі №802/2231/17а, від 23.10.2018 у справі №820/1100/18).
Доказів на спростування добросовісності позивача скаржником не надано та судом першої інстанції не встановлено.
Колегія суддів також вважає за необхідне  дотримуватися позиції, викладеної в п.53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко і Лозенко проти України». Відповідно до вказаної позиції суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівами». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доведення правомірності свого рішення, дії або бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності позиції податкового органу про спростування факту реального здійснення фінансово-господарських операцій між позивачем та контрагентами-постачальниками ТОВ «Охоронна фірма «ВОВКОДАВ», ТОВ «Брайті».
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року у справі № 280/726/19 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
          Повний текст постанови складений 08.01.2020 р.
   
          Головуючий суддя                                                                      О.М. Панченко 

          Суддя                                                                                          В.Є. Чередниченко 

          Суддя                                                                                          С.М. Іванов