Справа № 991/1009/20
Провадження1-кс/991/1027/20

У Х В А Л А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року                                                                 м.Київ 

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу, ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань у режимі відеоконференції у приміщенні Вищого антикорупційного суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення, 

у с т а н о в и в:

До Вищого антикорупційного суду надійшла вказана скарга, в якій зазначено, що 21.01.2020 ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку надіслала заяву про вчинення кримінальних правопорушень директору Національного антикорупційному бюро України (надалі – НАБУ) ОСОБА_5 . 
Станом на час звернення із скаргою до суду відповіді від директора НАБУ ОСОБА_5 або уповноваженого детектива про внесення відомостей до ЄРДР за її заявою від 21.01.2020, не надходило.
У зв`язку із зазначеним  ОСОБА_3 просить: зобов`язати уповноважених осіб НАБУ внести відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування у формі досудового слідства за її заявою від 21.01.2020 про вчинення злочинів за ст. 33, ст. 255, ст. 364, ст. 376-1, ст. 382 КК України, вчинені організованою групою суддів за попередньою змовою Вінницького міського суду Вінницької області.
У судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 підтримали скаргу, просили задовольнити з викладених у ній підстав.
Представник НАБУ в судове засіданні не прибув, подав письмові пояснення, в яких просив відмовити в задоволенні скарги посилаючись на те, що в заяві ОСОБА_3 від 21.01.2020 не наведено достатніх об`єктивних даних та конкретних фактів, що можуть свідчити про вчинення кримінального корупційного правопорушення, здійснення досудового розслідування якого віднесено до підслідності детективів Національного бюро, тому заяву скеровано до Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у місті Хмельницькому.
Неявка представника НАБУ, відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не перешкоджає розгляду скарги.
Заслухавши пояснення ОСОБА_3 та її представника, дослідивши письмові пояснення, матеріали скарги, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Згідно ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. 
Відповідно до п. 4 ч. 5 цієї статті до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Такий висновок слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.
Як вбачається з матеріалів скарги, ОСОБА_3 21.01.2020. засобами поштового зв`язку надіслала заяву про вчинення кримінальних правопорушень директору НАБУ ОСОБА_5 , в якій просила внести відомості до ЄРДР про вчинене кримінальне правопорушення суддями Вінницького міського суду Вінницької області за ст. 33, ст. 255, ст. 364, ст. 376-1, ст. 382 КК України.
У цій заяві ОСОБА_3 зазначає, що у провадженні суддів Вінницького міського суду Вінницької області, а саме ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебувала цивільна справа №127/21095/19 за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_3 за участі третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Вінницької міської ради, про встановлення сервітуту.
На думку ОСОБА_3 , судді ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 незаконно втрутились в автоматизовану систему документообігу суду з метою отримання цієї справи у своє провадження, самовідводу не заявили і винесли завідомо незаконні та неправосудні рішення.
На підтвердження обставин, викладених в заяві, ОСОБА_3 надала копію постанови апеляційного суду Вінницької області від 17.07.2018, якою скасовано ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 21.05.2018, копію ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 20.09.2018, якою задоволено заяву ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_8 , копію ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 24.12.2019, якою відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_6 , копію ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 15.01.2020, якою відмовлено в задоволені заяви ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_6 .
Дослідивши зміст заяви ОСОБА_3 від 21.01.2020 та надані нею матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що вона не містить об`єктивних даних, які б свідчили про можливе вчинення суддями Вінницького міського суду Вінницької області корупційних кримінальних правопорушень. 
Відомості, викладені ОСОБА_3 у заяві, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці зазначених у заяві обставин, та зводяться до незгоди із прийнятими суддями рішеннями.
Тобто питання, порушені в заяві про вчинене кримінальне правопорушення, є такими, що підлягають розгляду в порядку оскарження судового рішення.
При цьому необхідно враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших). Саме по собі припущення щодо порушення законодавства при постановленні суддями судового рішення не є свідченням вчинення злочину, оскільки суперечить визначальним засадам правового регулювання побудови та діяльності судової влади.
Разом з цим, слідчий суддя враховує, що згідно зі ст. 129 Конституції України суддя при здійсненні правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Відповідно до ст. 126 Конституції України забороняється вплив на суддю у будь-який спосіб.
У рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) визначено, що недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.
Згідно з п. 10 постанови Пленуму ВСУ № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
З наведених вище підстав, намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання заяви про злочин, може вказувати на протиправне втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність, що передбачають статті 126 та 129 Конституції України.
При розгляді питання щодо невнесення відомостей в ЄРДР, яке стосується судді, вважаю за необхідне враховувати Висновок Судової палати у кримінальних справах ВСУ щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства від 01.07.2013, згідно якого для забезпечення незалежності суддів, при отриманні заяви про вчинений суддею злочин, яке пов`язане зі здійсненням ним судочинства, уповноважений орган повинен внести до ЄРДР та розпочати розслідування тільки таку заяву або повідомлення, які мають ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші. Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч. 1 ст. 2 КК, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
З огляду на викладене, оскільки заява ОСОБА_3 про кримінальні правопорушення не містить достатніх та конкретних даних, які б вказували на наявність у діях суддів Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відомостей, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, а фактично зводиться до незгоди із прийнятим суддями рішеннями при розгляді справи, слідчий суддя дійшов висновку, що підстави для задоволення скарги відсутні.
Керуючись ст. 2, 7, 303-309, 372 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:

У задоволенні скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя                                                           ОСОБА_1