ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

19 лютого 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №583/3082/19 
Номер провадження 22-ц/816/432/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Ткачук С. С. 
з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,                                
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,  
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Собини Павла Миколайовича  
на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 грудня 2019 року в складі судді Соколової Н.О, ухвалене у м. Охтирка,  

                                                         в с т а н о в и в:  

23 липня 2019 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Собину П.М., звернулася до суду з позовом, в якому просила:
визнати будівельні матеріали, що використані для будівництва житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , як незавершеного будівництва, спільним майном, набутим за час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; 
визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині будівельних матеріалів і конструктивних елементів, використаних для будівництва житлового будинку під літ.«А2ж» за адресою АДРЕСА_1 , як об`єкту незавершеного будівництва, за попередньою вартістю 570830 гривень.
Свої вимоги мотивувала тим, що 27 грудня 2011 року сторонами за спільні кошти подружжя було придбано земельну ділянку несільськогосподарського призначення по АДРЕСА_1 , площею 0,1059 га, з цільовим призначенням – для громадського призначення, державний акт на право власності на вказану земельну ділянку виданий на ім`я відповідача ОСОБА_2 . На цій земельній ділянці побудовано двоповерховий житловий будинок «А2ж» розміром 9,05 X 6,40, загальною площею 107,6 кв.м, житловою площею 60,8 кв. м за час шлюбу та за спільні кошти подружжя, тому  вважає, що об`єкт, незавершений будівництвом, є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу, як спільне майно подружжя. Новозбудована будівля готовністю 91% не приймається до експлуатації, фактично використовується відповідачем за функціональним призначенням, тому вона позбавлена можливості реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна.
При цьому, позивач просила поновити строк звернення з позовом до суду про поділ вказаного вище майна, набутого за час шлюбу, у вигляді об`єкту незавершеного будівництва, вважаючи його пропущеним з поважних причин, оскільки відповідач просив надати йому час для узаконення новозбудованої будівлі і тому про його поділ нею не заявлялася позовна вимога при поділі іншого спільного майна подружжя, розподіленого за мировою угодою, затвердженою ухвалою Сумського апеляційного суду від 28 травня 2019 року.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 грудня 2019 року, з виправленням описки ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10 грудня 2019 року, у  задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільним сумісним майном подружжя та поділ обладнання та конструктивних елементів при будівництві об`єкту незавершеного будівництва відмовлено. 
В апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 – адвокат Собина П.М., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неправомірно застосовано строк позовної давності, не з`ясовано причини не звернення до суду з позовом про поділ об`єкта будівництва, розташованого по АДРЕСА_1 , не враховано визнання за мировою угодою, затвердженою ухвалою Сумського апеляційного суду від 28 травня 2019 року, права власності ОСОБА_1 на 1/2 частину земельної ділянки за вказаною адресою, на якій розташований будинок, і що саме наявність домовленості з відповідачем про те, що він введе в експлуатацію житловий будинок, стала причиною не зазначення про наявність житлового будинку на земельній ділянці при її поділі.   
Вважає, що судом першої інстанції безпідставно визнано недопустимим доказом у розумінні ст. 31 Конституції України наданий запис телефонної розмови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо наявності домовленості про введення в експлуатацію спірного житлового будинку, оскільки позивач здійснила запис своєї власної телефонної розмови, зміст розмови не містить конфіденційної інформації, не оприлюднювався, нею не допускалося втручання в особисте та сімейне життя відповідача, відсутні посилання на третіх осіб, тому порушення ст. 32 Конституції України відсутнє.  
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. Вказує, що ОСОБА_1 з 22 липня 2015 року була обізнана про спосіб захисту своїх прав на спірний будинок, шляхом пред`явлення позову про визнання права власності на будівельні матеріали, використані у процесі будівництва спірного будинку, мала необмежену можливість звернутися до суду з таким позовом, однак відповідного позову не подавала, строк позовної давності пропустила. Зазначає, що все спільне майно подружжя вже розділене між ним та позивачем шляхом затвердження мирової угоди ухвалою Сумського апеляційного суду від 28 травня 2019 року у справі № 583/3374/15-ц. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Учасники справи повідомлені про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, але в судове засідання не з`явились.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника – адвоката Собини П.М., які підтримали доводи апеляційної скарги, ОСОБА_2 та його представника – адвоката Савочки А.М., які заперечували проти її задоволення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Однак, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає. 
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 26 травня 1999 року до 25 березня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 15).
За договором купівлі-продажу земельної ділянки від 27 грудня 2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Сумської області Каменєвим В.І., ОСОБА_2 придбав у власність земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,1059 га, цільове призначення якої – для громадського призначення (розміщення та обслуговування гаражу), кадастровий номер 5910200000:06:005:0119, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12).
23 квітня 2012 року на підставі цього договору купівлі-продажу ОСОБА_2 видано державний акт серії ЯК № 402584 на право власності на земельну ділянку площею 0,1059 га по АДРЕСА_1 (а.с. 11).
Із технічного паспорта, складеного КП «Охтирське МБТІ» 30 травня 2012 року вбачається, що побудований за адресою: АДРЕСА_1 житловий будинок, позначений в технічній документації літ. «А2ж», є об`єктом самочинного будівництва (а.с. 7-10).
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22 липня 2015 року,  залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 24 вересня 2015 року, крім іншого, відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 через не введення його в експлуатацію. При цьому судом було зазначено, що вимога про визнання права власності на будівельні матеріали, використані при будівництві спірного будинку ОСОБА_1 не заявлялася (а.с. 44-47, 48-52 ).
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року це рішення в частині визнання житлового будинку по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю залишено без змін (а.с. 53-57).
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 28 травня 2019 року затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за якою за сторонами, крім іншого, визнано право власності за кожним на 1/2 частину земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування інших будівель громадського призначення, кадастровий номер 5910200000:06:005:0119, загальною площею 0,1059 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 59-61).
Вимога про визнання спільним сумісним майном подружжя, поділ житлового будинку по АДРЕСА_1 чи будівельних матеріалів, використаних для його будівництва, позивачем в тій справі не заявлялась.
Відмовляючи у задоволенні позову про визнання спільним сумісним майном подружжя та поділ обладнання та конструктивних елементів, що були використані при будівництві житлового будинку по АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що звернувшись з цим позовом лише у липня 2019 року, ОСОБА_1 пропустила трирічний строк позовної давності, оскільки остаточне рішення з приводу визнання спірного житлового будинку спільною сумісною власністю сторін ухвалено 20 січня 2016 року (дата постановлення ухвали Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі № 583/667/15-ц), і саме з цього часу слід рахувати строк позовної давності, хоча позивач і раніше  знала про своє порушене право, однак строк позовної давності був перерваний пред`явленням нею позову (ч. 2 ст. 264 ЦК України). 
Проте, з таким висновком місцевого суду колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, виходячи з наступного.
Звертаючись з позовом про поділ майна набутого за час шлюбу у вигляді об`єкту незавершеного будівництва 23 липня 2019 року, ОСОБА_1 просила поновити їй строк звернення до суду, мотивуючи поважність його пропуску  усною домовленістю з відповідачем про узаконення ним новозбудованої будівлі і розподіл цього майна після оформлення відповідних правовстановлюючих документів, як спільно набутого ними під час шлюбу. Саме через таку домовленість, при поділі іншого спільного майна подружжя, розподіленого за мировою угодою, затвердженою ухвалою Сумського апеляційного суду від 28 травня 2019 року, нею не заявлялася така позовна вимога. Дізнавшись, що незавершений будівництвом об`єкт по АДРЕСА_1 побудований без дозвільних документів, є самочинним, вважає себе власником матеріалів та будівельного обладнання, які були використані в процесі створення майна.  

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України, позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальний строк позовної давності, відповідно до ст. 257 ЦК України, становить три роки.
Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.
Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.  
З матеріалів справи вбачається, що з 2015 року на вирішенні судів різних інстанцій перебував спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. 
Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 20 січня 2016 року, справа № 583/667/15-ц, встановлено, що будинок по АДРЕСА_1 збудований сторонами за час шлюбу, тому він може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя, при цьому подружжя є власниками лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі будівництва, такий позов відповідно до ст. 11 ЦПК України (ст. 13 ЦПК України, що діє з 15 грудня 2017року) ОСОБА_1 не пред`являвся.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного або кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач.
Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.  
Враховуючи, що лише після затвердження ухвалою Сумського апеляційного суду від 28 травня 2019 року мирової угоди, укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за умовами якої за сторонами визнано право власності за кожним на 1/2 частину земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування інших будівель громадського призначення, кадастровий номер 5910200000:06:005:0119, загальною площею 0,1059 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 59-61), ОСОБА_1 змогла остаточно визначитися із позицією щодо  майна, розташованого на цій земельній ділянці і 23 липня 2019 року звернулася з позовом про визнання розташованих на цій земельній ділянці будівельних матеріалів і конструктивних елементів спільним сумісним майном подружжя, набутим за час шлюбу, та його поділ.
З огляду на викладене та тривалість розгляду позову про поділ спільного сумісного майна сторін, колегія суддів апеляційного суду вважає, що позовна давність переривалась і ОСОБА_3 не пропустила строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом.    
Відповідно до положень ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено законом або договором. Право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва особа вважається власником матеріалів (обладнання), які були використані в процесі будівництва.
Оскільки вказані будівельні матеріали і конструктивні елементи були набуті подружжям за час шлюбу, що сторонами не оспорюється, на них розповсюджується режим спільної сумісної власності.
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.
Відповідно до вимог ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною першою ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання будівельних матеріалів, що використані для будівництва житлового будинку, як незавершеного будівництва, спільним сумісним майном, набутим за час шлюбу, та визнання за нею та ОСОБА_2 права власності по 1/2 частині будівельних матеріалів і конструктивних елементів, використаних для будівництва житлового будинку під літ.«А2ж»  за адресою АДРЕСА_1 , як об`єкту незавершеного будівництва, за попередньою вартістю 570830 грн, підлягають задоволенню.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. 
За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, при задоволенні позову та апеляційної скарги, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2854,16 грн фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позову та 4281,23 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч.1 ст. 374, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд   
                                                         п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Собини Павла Миколайовича  задовольнити.
Скасувати рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 грудня 2019 року та ухвалити нове.
Позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити.
Визнати будівельні матеріали, що використані для будівництва житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , як незавершеного будівництва, спільним сумісним майном, набутим за час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині будівельних матеріалів і конструктивних елементів, використаних для будівництва житлового будинку під літерою «А2ж» за адресою АДРЕСА_1 , як об`єкту незавершеного будівництва, за попередньою вартістю 570830 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2854 грн 16 коп компенсації судового збору за подання позову та 4281 грн коп компенсації судового збору за апеляційний перегляд справи.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.  

Головуючий  -                                                                           О.Ю. Кононенко

Судді:                                                                                        В.І. Криворотенко 

                                                                                                   С.С. Ткачук