Справа № 306/1177/18

П О С Т А Н О В А
Іменем України

28 січня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: 
       
               головуючого – судді Куштана Б.П. (доповідача), 
       суддів: Готри Т.Ю. і Джуги С.Д.,
       за участю секретаря Юрочко А.П.,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду від 23 січня 2019 року (у складі судді Вінер Е.А.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про зобов`язання дотримуватись умов договору на встановлення земельного сервітуту, -
ВСТАНОВИВ:
        ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом у червні 2018 р. 
       Просив: 
-Зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дотримуватись умов договору від 01.09.2006 р. про встановлення земельного сервітуту між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на земельну ділянку-двір, розташований у АДРЕСА_1 : тримати двір навпроти своєї квартири чистим і вільним для проходу та проїзду транспортом, не чинити самовільні дії у дворі навпроти квартири ОСОБА_1 ; окрім прав, виконувати й обов`язки.
Обґрунтував таким.
01.09.2006 р. земельним відділом Свалявської міської ради між сусідами ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений сервітут на право безперешкодного проходу та проїзду транспортом через земельну ділянку-двір, розташований у АДРЕСА_1 .
Відповідний договір укладений і підписаний сторонами та 01.09.2006 р. зареєстрований у книзі реєстрації сервітутів у Свалявському відділі земельних ресурсів за № 99.
Згідно з умовами цього договору сторони повинні дотримуватись загальновизнаних умов і правил добросусідства, ремонтувати прохід і проїзд, використовувати земельну ділянку двору за призначенням – для проходу та проїзду, нести витрати на оформлення і реєстрацію договору тощо.
Однак, з боку сусідів чиняться перешкоди. Так, мешканці квартири АДРЕСА_2 ( ОСОБА_2 та її донька – ОСОБА_3 ) порушують умови договору-сервітуту: прилеглу частину двору до своєї квартири захарастили, що є перешкодою для проїзду транспортом; посеред двору висадили кущ дерева, нагребли кучу гравію; зберігають пляшки, банки тощо, а їх кішка та собака оправляються на доріжці та у дворі.
На зауваження не реагують.
Ухвалою Свалявського районного суду від 10.09.2018 р. до участі в справі як співвідповідача залучено ОСОБА_3 (а.с.37).
Рішенням Свалявського районного суду від 23.01.2019 р. у позові відмовлено за безпідставністю вимог.
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати це рішення як незаконне, а справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та неналежну оцінку доказів.
Узагальнені доводи скарги зводяться до такого:
-як позивач, так і відповідач не є власниками земельної ділянки (двору) та не мають права на укладення між собою сервітуту, оскільки власником земельної ділянки (двору) є Свалявська міська рада, яка й уклала договір із ОСОБА_1 та ОСОБА_4 як власниками квартир № АДРЕСА_2 та № 2 на право безперешкодного проходу та проїзду транспортом і цей договір повинні виконувати всі члени сімей указаних квартир;
-твердження відповідачів про те, що їм не було відомо про існування договору-сервітуту, не відповідає дійсності, оскільки він уже понад рік вимагає від них виконання цього договору.
Письмового відзиву на апеляційну скаргу не подано.
Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення – залишенню без змін, із таких мотивів.
Судом першої інстанції установлено, що 01.09.2006 р. був укладений договір на встановлення земельного сервітуту між землекористувачами ОСОБА_1 (з одного боку) та ОСОБА_4 (із іншого боку) земельної ділянки по АДРЕСА_3 щодо спільного користування земельною ділянкою – двором, на право безперешкодного проходу та проїзду транспортними засобами через земельну ділянку (двір).
Цей договір є постійним (безстроковим) і вступає у силу з моменту його реєстрації у Поземельній книзі. Договір зареєстрований у Книзі реєстрації сервітутів у Свалявському районному відділі земельних ресурсів.
ОСОБА_4 , із яким було укладено вказаний договір, помер у 2014 р., а з відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 жодних договорів з позивачем не укладалось, у зв`язку з чим вимога останнього про дотримання умов договору є безпідставною.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції по суті спору через його відповідність правильно встановленим обставинам, які мають значення для справи (є предметом доказування), належно оціненим доказам і нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
При цьому неоспореними обставинами є:
-проживання сторін у спільному дворі;
-укладення договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який у 2014 помер;
Вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має враховувати, що земельний сервітут встановлюється відносно певного об`єкта і не залежить від власників цих об`єктів, оскільки його дія зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи (частина перша статті 401 ЦК, частина перша статті 101 ЗК), а при встановленні особистого сервітуту права закріплюються за певною особою і він припиняється внаслідок її смерті (частина друга статті 401, пункт 6 частини першої статті 406 ЦК).
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції як суперечні обставинам справи, письмовим доказам і нормам матеріального права.
Так, на думку апелянта, зі змісту договору видно, що його повинні виконувати усі члени сімей квартир АДРЕСА_2 та № АДРЕСА_4 , оскільки відповідачі (мешканці АДРЕСА_5 . АДРЕСА_2 ) є співвласниками цієї квартири в порядку правонаступництва після смерті глави сім`ї ОСОБА_4 .
Однак, згідно з договором на встановлення земельного сервітуту від 01.09.2006 р. такий укладено лише між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 як землекористувачами земельної ділянки в АДРЕСА_6 .
Відповідно до п.11 цього договору до такого додається план відведення земельної ділянки для встановлення сервітуту, проте позивач указаного плану до суду не подав.
Окрім того, як на фактичну підставу заявлених вимог, позивач посилається на факти вчинення йому відповідачами перешкод у праві вільного проходу та проїзду транспортом через земельну ділянку (спільний двір), проте жодних доказів у підтвердження цих фактів не надав, у зв`язку з чим відповідний довід позовної заяви та аналогічний довід апеляційної скарги є надуманими.
Натомість, стороною відвідачів надані документи, згідно з якими саме ОСОБА_1 перешкоджає у вільному доступі та користуванні двором усім мешканцям дворогосподарства АДРЕСА_1 , в зв`язку з чим останній попереджений про необхідність узаконення самовільно побудованого нерухомого майна та про адміністративну і кримінальну відповідальність за перешкоджання у користування ОСОБА_3 , ОСОБА_5 власним нерухомим майном і спільним двором (а.с.61-62).
Апелянт стверджує також, що саме відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як співвласники квартири АДРЕСА_2 в порядку правонаступництва після смерті глави сім`ї – ОСОБА_4 , повинні дотримуватись умов договору та не вчиняти йому перешкоди у користування земельною ділянкою (спільним двором).
Між тим, згідно з довідкою комунального унітарного підприємства «Свалявське районне бюро технічної інвентаризації» від 02.12.2008 р. квартира АДРЕСА_7 , зареєстрована на праві приватної спільної часткової власності за ОСОБА_3 – ѕ частини, та ОСОБА_6 ј частини (а.с.63-66).
При цьому, ОСОБА_6 не була залучена позивачем до участі у справі.
Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та відповідно до положень ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив по суті спору правильне судове рішення.
Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.
Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, - 
ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2.Рішення Свалявського районного суду від 23 січня 2019 року залишити без змін.
3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.
4.Повне судове рішення складено 11 лютого 2020  р. 

Судді: