Номер провадження: 22-ц/813/2617/20 
Номер справи місцевого суду: 495/3009/15-ц
Головуючий у першій інстанції Бочаров А.І.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів Сегеди С.М., Гірняк Л.А.,
з участю секретаря Ткачука В.О.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_5 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 травня 2019 року, постановленого під головуванням судді Бочарова А.І., -
в с т а н о в и в:
У травні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, який згодом був уточнений та поданий до ОСОБА_2 про визнання права власності на будівельніматеріали, якібуливикористані в процесібудівництваспадкодавцем, стягненнякомпенсації та припинення права власності.
Свій позов ОСОБА_5 , обґрунтував тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , сестри позивачки ОСОБА_6 відкрилася спадщина у вигляді 2/10 з 2/5 частин будинку АДРЕСА_1 та на які, 19 червня 2012р. державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної їй було видано свідоцтво на право спадкування за законом.
Вказані 2/10 частин цього будинку ОСОБА_6 отримала в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловіка ОСОБА_7 .
На інші 2/10 з 2/5 частин вказаного будинку свідоцтво про право на спадщину отримав відповідач по справі ОСОБА_2 , який був спадкоємцем свого батька ОСОБА_7 який помер.
Нотаріусом, було видано свідоцтво про право на спадщину, проте воно не охопило прибудови підліт. "а1", розміром 6,0x4,0 м; прибудова під літ. "а5", розміром 1,53x2,42 м; та гараж під літ "Д", розміром 5,52x3,40 м. по вказаній адресі, тому що вони були самовільно побудовані ОСОБА_7 .
На думку позивача, сторони у справі є власниками будівельних матеріалів, які були використані спадкодавцем при самочинному будівництві прибудов, тому розпорядження цими будівельними матеріалами повинно відбуватися спільно позивачкою та відповідачем ОСОБА_2 . Проте, сторони не можуть дійти до порозуміння як розпоряджатися будівельними матеріалами, тому позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом.
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 травня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_5 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ОСОБА_5 зазначає, що судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного рішення не прийнято до уваги судові рішення, які на думку апелянта мають преюдиційне значення для розгляду цієї справи. Також апелянт вважає що висновок експерта Шевчук А.М. відповідає вимогам Закону. Проте суд зробив висновок що даний висновок є неналежним доказом. 
У своєму відзиві ОСОБА_2 зазначив що рішення суду є законним і обґрунтованим, а апеляційна скарга безпідставною. 
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення сторін, встановивши обставини та дослідивши матеріали справи апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що будівельні матеріали були придбані особисто ОСОБА_7 до реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 , яка в свою чергу ніяких дій спрямованих на отримання будівельних матеріалів у власність не здійснювала та не набула права власності на будівельні матеріали.
Також судом першої інстанції, було зроблено висновок про те, що експертиза не може вважати допустимим доказом, а тому ОСОБА_5 в задоволенні позову також було відмовлено і з тих підстав, що позивачем не надано жодного доказу наявності конкретних будівельних матеріалів, їх кількості та вартості, які були використані при самочинному будівництві прибудов «а1» та «а5».
Більш того, суд першої інстанції також відмовив в задоволенні позову ОСОБА_5 і з підстав пропуску строку позовної давності.
Колегія суддів не погоджується з такими висновком суду з огляду на наступне.
Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що  ОСОБА_7 , , на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого Білгород-Дністровським відділом комунального господарства 06 січня 1983 року, яке було зареєстровано в Білгород-Дністровському МБТІ, належало 2/5 частин житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літ. «А», житловою площею 64,5 кв.м, загальною площею 126 кв.м, надвірних будівель: під. літ «Б» літньої кухні, «В,Є» - убиралень, «Г» - сараю, споруд № 1-10,І, розташованих на земельній ділянці площею 600 кв.м. 
Окрім того, ОСОБА_7 25 серпня 1983 року отримав дозвіл на будівництво літньої кухні розміром 3,0х4,0 м, сараю розміром 3х4 м, гаражу розміром 3,5х5 м. (а.с. 83-86 , 98-99, 176 т. 1).
Після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , відкрилася спадщина на 2/5 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .
До кола спадкоємців ОСОБА_7 увійшли його син ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_6 (а.с. 177,179 т. 1)
31.10.1991 року Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою дружині померлого ОСОБА_7 , ОСОБА_6 видані свідоцтво про право на спадщину на 2/10 частки спадкового майна, а саме на 2/10 частини житлового будинку під АДРЕСА_1 та грошового вкладу (а.с. 175 т. 1).
15.06.2010 року ОСОБА_7 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з: 2/10 частин житлового кам. бут. будинку, зазначеного літерою «А», житловою площею - 64,5 кв.м., загальною площею - 126,0 кв.м. та надвірних будівель під літерами: «Б» - літньої кухні, «В,Є» - убиралень, «Г» - сараю, споруд №1-10, І, розташованих на земельній ділянці площею 600 кв.м. Вартість майна складає 23856 гривень. Самовільно збудовані споруди прибудова під літ «а1» та «а5» у вартість майна не зараховані (а.с. 97 т. 1). 
ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
19 червня 2012 року - ОСОБА_5 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті сестри ОСОБА_6 Спадкове майно складалось з 2/10 часток житлового будинку за зазначеною адресою, який складається в цілому з житлового будинку літ. «А» житловою площею 64,5 кв.м, загальною площею 126,0 кв.м, надвірних будівель : «Б» - літня кухня, «В, Є» - убиральні, «Г» - сарай, «Д» - гараж, споруд № 1-10, І, розташованих на земельній ділянці площею 600 кв.м. (а.с. 7 т.1).
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.10.2013 року, визнано за ОСОБА_2 право власності на 4/10 часток житлового будинку АДРЕСА_1 під літерою « А », а саме кухню №2-1 площею 5,4 кв.м.; житлову кімнату № 2-2 площею 11,1 кв.м.; житлову кімнату № 2-3 площею 16,5 кв.м., всього загальна площа приміщень 33,0 кв.м.
Рішенням суду, було встановлено, що розглянуто спір стосовно заявлених 16,5 кв.м., а щодо поділу інших спірних приміщень - роз`яснено судом, що за їх поділом необхідно звертатись після встановлення їх правового статусу (а.с. 8-9 т. 1).
Ухвалою суду 01.11.2013 року, виправлено в рішенні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.10.2013 року описку, в рішенні суду вірним складом 4/10 часток житлового будинку АДРЕСА_1 під літ. А визнано: коридор №2-1 площею 5,4 кв.м.; житлова кімната № 2-2 площею 11,1 кв.м.; житлова кімната № 2-3 площею 16,5 кв.м., всього загальна площа приміщень 33,0 кв.м. (а.с. 10 т. 1).
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27.11.2013 року, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від24.12.2010 року, скасовано, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на самочинно зведені будівлі: прибудову літ «а1» розміром 6,0х4,0 м., прибудови літ. «а5» розміром 1,53,х2,42 м. гаражу літ «Д» розміром 5,52х3,40 м. по АДРЕСА_1 відмовлено (а.с. 49-51 т. 1).
Судовим рішенням апеляційного суду встановлено, що прибудова під літ «а1» розміром 6,0х4,0 м., прибудова під літ. «а5» розміром 1,53,х2,42 м. по АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом. Відповідно до ст. 331 ч.3 ЦК України сторони є власниками будівельних матеріалів, з яких збудовані прибудови, розпорядження якими повинно відбуватися спільно. Крім того, визнавши право власності за позивачем на самочинно збудовані споруди, суд першої інстанції порушив права ОСОБА_5 , як співвласника вказаного майна , які закріплені у ст. ст. 319, 321 ЦК України (а.с. 11-12 т. 1).
Ухвалою ВССУ від 19.02.2014 року ухвала апеляційного суду Одеської області від 27.11.2013 року - залишена без змін (а.с. 13-14 т. 1).
Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу УРСР ( в редакції 1963 року ) 
визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня її відкриття він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном або подав нотаріальному органу заяву про прийняття спадщини. 
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 за своє життя, у період з 1983 по 1984 роки, самочинно збудував прибудову літ. «а1» розміром 6,0 х 4,0 м., прибудову літ. «а5» розміром 1,53 х 2,42.
Пунктом 9 Розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», який набрав чинності з 12 березня 2011, передбачається певний строк для проходження процедури прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами їх технічного обстеження.
Зокрема, до таких об`єктів було віднесено індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року.
Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпні 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі.
Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.
Після смерті ОСОБА_7 , у відповідності до ст.. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), спадщину у рівних частках прийняли син ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_6 
Статтею 1218 ЦК України (в редакції 2004 року) передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтею 182 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Після смерті ОСОБА_6 , 1/2 частина від всього майна, яке належало спадкодавцю перейшло у спадок ОСОБА_5 
За ч. ч. 2 та 3 ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
Пленум Верховного Суду України у пунктах 7 та 8 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 роз`яснив судам, що у разі смерті забудовника до завершення будівництва, його права та обов`язки входять до складу спадщини лише у тому разі, якщо будівництво здійснювалось ним згідно із законом. Якщо ж спадкодавцем було здійснено самочинне будівництво, то до спадкоємців переходить лише право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.
За ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.10.2013 року, було вирішено спір стосовно заявлених 16,5 кв.м., а щодо поділу інших спірних приміщень - роз`яснено судом, що за їх поділом необхідно звертатись після встановлення їх правового статусу.
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 06.10.2014 року, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.01.2014 року скасовано, ухвалено нове, яким встановлено, що прибудова літ. «а1» розміром 6,0 х 4,0 м., прибудова літ. «а5» розміром 1,53 х 2,42 м., на які позивачка просила визнати за нею право власності як на спадкове майно та розподілити їх як спадкове майно є самочинно збудованими спадкодавцем ОСОБА_7 , однак ОСОБА_5 вимог щодо визнання права власності на будівельні матеріали, які були використані в процесі самочинного будівництва спадкодавцем, заявлено не було, у зв`язку з чим, судом позов розглянуто в межах заявлених вимог (а.с. 15-18, 47 т. 1).
В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 , пояснив, що він за рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.10.2013 року, яке набуло чинності, є єдиним власником будинку, та користується самочинними прибудовами за літ «а1», «а5».
За таких підстав, колегія суддів прийшла до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_5 про визнання за нею право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, з яких складається прибудова літери «а1» та літери «а5», стягнення вартості будівельних матеріалів, та припинення права власності підлягають задоволенню.
Під час розгляду справи, ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.09.2016 року за клопотанням ОСОБА_5 була призначена судова будівельно-технічна експертиза для встановлення вартості будівельних матеріалів, які були використані при будівництві прибудов під літерами «а1», «а5» (а.с. 32-33 т. 3). 
Відповідно висновку №27/09 судової будівельно-технічної експертизи від 25.01.2017 року, вартість будівельних матеріалів, які були використані при будівництві прибудов під літерами «а1», «а5» складає 65 719 гривень (а.с. 51-102 т. 3). 
Колегія суддів, звертає увагу на ту обставину, що ОСОБА_2 , було роз`яснено його право на проведення експертизи для встановлення вартості будівельних матеріалів, та запропоновано, в разі його незгоди з проведеною експертизою заявити відповідне клопотання.
Від ОСОБА_2 клопотань про призначення експертизи не надходило.
Колегія суддів, дійшла до висновку про те, у суду першої інстанції не було підстав вважати, що висновок експерта є недопустимим доказом.
За наведених підстав, колегія суддів дійшла до висновку про те, що стягненню на користь ОСОБА_5 , підлягає 1/2 частина вартості будівельних матеріалів, зазначеним експертом у висновку, а саме у розмірі (65 719 гривень :2) 32 859 гривень.
ОСОБА_2 також під час розгляду справи було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. 
Згідно ст.ст.256, 257 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду для захисту свого порушеного права чи інтересу і сплив строку позовної давності є підставою для відмови у позові, а загальний строк позовної давності встановлений у 3 роки перебіг якої починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.
ОСОБА_5 про порушення свого права дізналась з моменту винесення ухвали апеляційного суду Одеської області від 27.11.2013 року, якою рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.12.2010 року, скасовано.
Судовим рішенням апеляційного суду встановлено, що спірні прибудови є самочинним будівництвом, та відповідно до ст. 331 ч.3 ЦК України сторони є власниками будівельних матеріалів (а.с. 11-12 т. 1).
За таких підстав колегія суддів дійшла до висновку, що ОСОБА_5 у травні 2015 року звертаючись до суду з позовом трирічний строк позовної давності не пропустила.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В зв`язку з тим, що ОСОБА_5 була звільнена від сплати судового збору, з урахування часткового задоволення її позовних вимог з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню 3 789 (три тисячі сімсот вісімдесят дев`ять) гривень 17 копійок.
Також з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 підлягає стягненню витрати за проведення будівельно-технічної експертизи у розмірі 4 040 гривень (а.с. 108 т. 3.).
Згідно п.п. 1, 3 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився з правовою природою спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового по суті заявлених вимог.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_5 - задовольнити частково.
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 травня 2019 року - скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_5 - задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, з яких складається прибудова літери «а1» та літери «а5».
Стягнути з ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_5 грошову компенсацію за 1/2 часткубудівельних матеріалів, які складаються з літери «а1», літери «а5» у розмірі 32 859 (тридцять дві тисячі вісімсот п`ятдесят дев`ять) гривень 50 копійок.
Припинити право власності ОСОБА_5 на 1/2 частинубудівельних матеріалів, які складаються з літери «а1», «а5».
Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 витрати за проведення будівельно-технічної експертизи у розмірі 4 040 (чотири тисячі сорок) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору (в суді першої, апеляційної та касаційної інстанції) на користь держави у розмірі 3 789 (три тисячі сімсот вісімдесят дев`ять) гривен 17 копійок. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 03 лютого 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Л.А. Гірняк