УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/5570/15-ц Головуючий у 1-й інст. Галасюк Р. А. 
Категорія 27 Доповідач Коломієць О. С.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді:         Коломієць О.С.
суддів:                 Талько О.Б., Шевчук А.М. 
з участю секретаря 
судового засідання:         Драч Т.А. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/5570/15-ц за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 28 березня 2019 року, яке ухвалено суддею Галасюком Р.А. в м. Житомирі
в с т а н о в и в:
У травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, на обґрунтування якого зазначив, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 22.05.2012 року його вимоги до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача 6880 грн. боргу, 100 грн. понесених витрат на оплату консультацій послуг адвоката, 202 грн. 12 коп. витрат на оплату судового збору та відшкодування ІТЗ, що разом складає 7182 грн. 12 коп. Не погоджуючись з таким рішенням в частині відмовлених вимог, позивач подав апеляційну скаргу та рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 04.10.2012 р. апеляційну скаргу задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 3% річних за період з 29.12.2008 р. по 22.05.2012 р. в розмірі 498,80 грн, суму процентів за договором позики в розмірі 2137 грн. та 1080 грн. інфляційних втрат за прострочене виконання грошового зобов`язання. Однак, при проведенні розрахунків не враховано ст. 624 ЦК України про збитки та неустойку і ст. 534 ЦК України про черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням.
З урахуванням вищевикладеного та заяв про уточнення позовних вимог, просив стягнути з відповідача 740,43 грн. неповернутого тіла за договором позики, 11 950,20 грн. компенсації по індексу інфляції за борговими зобов`язаннями відповідача, 3% річних в сумі 1466,91 грн., відсотки за обліковою ставкою НБУ в сумі 13193,01 грн, 3410,30 грн. витрат за надані юридичні послуги та моральну шкоду в сумі 10000 грн.
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 28 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить  рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування доводів скарги зазначає, що невиконання відповідачем боргового зобов`язання за договором позики дає право позивачу на отримання відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України відсотків від суми позики та сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Крім того, оскільки протягом тривалого часу відповідач не виконує договірні зобов`язання, що негативно впливає на матеріальний стан і стан здоров`я позивача, вважає, що на підставі ст.1167 ЦК України  має право на відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 10000 грн.
Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористалася.
В судовому засіданні позивач доводи апеляційної скарги підтримав.
Відповідач та її представник просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що остання підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів під час розгляду справи факту наявності у відповідача перед позивачем боргових зобов`язань.
Проте такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного. 
Судом під час розгляду справи встановлено, що сторони 29 грудня 2008 року уклали договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_1 12800 грн. з оплатою боргу щомісячно по 1073,33 грн., без урахування відсотків з кінцевим терміном повернення боргу до 29 грудня 2009 року.
Рішенням Корольовського райсуду м.Житомира від 22 травня 2012 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6800 грн. за договором позики, 100 грн. понесених витрат на оплату консультацій послуг адвоката, 202 грн. 12 коп. витрат на оплату судового збору та відшкодування ІТЗ, що разом складає 7182 грн. 12 коп. В задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних, 5500 грн. на відшкодування моральної шкоди, 550 грн. витрат на оплату послуг адвоката, 280 грн. витрат на оплату послуг нотаріуса відмовлено. Під час розгляду справи було встановлено, що відповідач повернула позику лише на суму 6000 грн., решту боргу у розмірі 6880 грн. повернути відмовляється. 
Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 04.10.2012 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково і стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача 3% річних за період з 29.12.2008 р. по 22.05.2012 р. в розмірі 498,80 грн, суму проценти за договором позики в розмірі 2137 грн. та 1080 грн. інфляційних втрат за прострочене виконання грошового зобов`язання. В решті рішення суду залишено без змін.
Відповідно до листа Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Корольовського відділу державної виконавчої служби м.Житомира від 25.01.2017 року (а.с.146), ОСОБА_2 за виконавчими листами № 2-2660/12 від 31.10.2012 року, виданими на підставі рішень Корольовського райсуду м. Житомира від 22.05.2012 року та Апеляційного суду Житомирської області від 04.10.2012 р., перераховано згідно платіжних доручень:
- №1104 від 24.06.2014 року грошові кошти в сумі 718,19 грн.;
- №1623 від 29.08.2014 року грошові кошти в сумі 561,83 грн.;
- №4288 від 26.01.2015 року грошові кошти в сумі 181,82 гри.;
- №5586 від 19.03.2015 року грошові кошти в сумі 90,91 грн.;
- №2171 від 27.05.2016 року грошові кошти в сумі 5629,37 грн.;
- №2171 від 27.05.2016 року грошові кошти в сумі 3715,80 грн.
Державним виконавцем 27.05.2016 року винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень відповідно до п.8 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду. 
Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України  позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент зарахування позикодавцеві грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів.
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких  умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина перша статті 599 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (частини перша статті 610 ЦК України).
Статтю 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення боргу.
Таким чином, оскільки чинне законодавство України не пов`язує припинення зобов`язання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для покладення обов`язку на відповідача сплатити на користь позивача три проценти річних та інфляційні втрати за прострочення сплати відповідачем стягнутих за рішенням судів грошових коштів за договором позики в розмір 10595,80 грн., з урахуванням часткової сплати боргу у період з 23.05.2012р. по 27.05.2016р.
Таким чином підлягає стягненню на користь позивача 3% річних від простроченої суми в розмірі 1192,87 грн., що становить:
- за період з 23.05.2012 р. по 24.06.2014 р. в розмірі 663,61 грн. (10595,80 грн. х 3%: 365 днів у році х 762 днів прострочики);
- за період з 25.06.2014р. по 29.08.2014р. в розмірі 53,58 грн. (9877,61 грн. х 3%: 365 днів у році х 66 днів прострочики);
- за період з 30.08.2014р. по 26.01.2015р. в розмірі 114,07 грн. (9315,78 грн. х 3%: 365 днів у році х 149 днів прострочики);
- за період з 27.01.2015р. по 19.03.2015р. в розмірі 38,29 грн. (9133,96 грн. х 3%: 365 днів у році х 51 днів прострочики);
- за період з 20.03.2015р. по 27.05.2016р. в розмірі 323,32 грн. (9043,05 грн. 3%: 365 днів у році х 435 днів прострочики).
Також підлягають стягненню інфляційні втрати за прострочення сплати відповідачем стягнутих за рішенням судів грошових коштів в розмірі 6583,05 грн., що становить:
-за період з 23.05.2012 р. по 24.06.2014 р. в розмірі 1095,61 грн. (10595,80 грн. х 10,34% індекс інфляції);
-за період з 25.06.2014р. по 29.08.2014р. в розмірі 138,27 грн. (9877,61 грн. х 1,4% індекс інфляції);
-за період з 30.08.2014р. по 26.01.2015р. в розмірі 1069,45 грн. (9315,78 грн. х 11,48% індекс інфляції);
-за період з 27.01.2015р. по 19.03.2015р. в розмірі 781,87 грн. (9133,96 грн. х 8,56% індекс інфляції);
-за період з 20.03.2015р. по 27.05.2016р. в розмірі 3497,85 грн. (9043,05 грн. х 38,68% індекс інфляції).
Разом з тим, вимоги про стягнення відсотків за договором позики на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 23.05.2012 року  по 31.03.2017 року до задоволення не підлягають виходячи з наступного. 
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Зазначений висновок викладений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).
Укладений між сторонами договір позики не містить умов щодо встановлення процентів за користування позикою після закінчення строку, на який вона надавалась.
Крім того, рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 04.10.2012 р. з відповідача на користь позивача стягнути відсотки за договором позики на рівні облікової ставки НБУ за період з 29.12.2008р. по 22.05.2012р. в розмірі 2137 грн. 
Таким чином, вимоги позивача про стягнення процентів за час користування грошовими коштами є безпідставними.
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відшкодування моральної шкоди з одних лише підстав невиконання грошового зобов`язання без завдання особі дійсної шкоди, без підтвердження належними та допустимими доказами, цивільним законодавством України не передбачено.
Таким чином, враховуючи, що позивач під час розгляду справи не довів тих обставин, що відповідач будь-якими своїми діями чи бездіяльністю через неповернення позики завдала йому моральну шкоду, вимоги про її відшкодування є необґрунтованими і до задоволення не підлягають. 
Також колегія суддів не вбачає підстав для застосування при вирішенні даного спору положень ст. 624 ЦК України і ст. 534 ЦК України про черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням, оскільки рішеннями Корольовського райсуду м. Житомира від 22 травня 2012 року та Апеляційного суду Житомирської області від 04.10.2012 р. встановлена обставина повернення відповідачем саме коштів за договором позики в сумі 6000 грн. і умовами договору позики від 29.12.2008р. не передбачено стягнення неустойки та відшкодування збитків за порушення грошового зобов`язання.
Таким чином, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, призвело до ухвалення у справі незаконного рішення, а тому останнє підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позову та стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за грошовим зобов`язанням в розмірі 7775 грн. 92 коп., яка складається з суми інфляційних втрат в розмірі 6583 грн. 05 коп. та трьох процентів річних в розмірі 1192 грн. 87 коп., з вищевказаних підстав (п.3, п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України).
Відповідно до  ст. 141 ЦПК України  з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума понесених судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 243 грн. 60 коп.  Вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу до задоволення не підлягають через не доведення позивачем проведених оплат належними доказами (квитанція про оплату, прибутковий касовий ордер, інший бухгалтерський документ). 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд  
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 28 березня 2019 року  скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаюча: АДРЕСА_1 ) на користь  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП  НОМЕР_2 , проживаючий:  АДРЕСА_2 )  заборгованість за грошовим зобов`язанням в розмірі 7775 грн. 92 коп., яка складається з суми інфляційних втрат в розмірі 6583 грн. 05 коп. та трьох процентів річних в розмірі 1192 грн. 87 коп. 
У задоволенні решти вимог відмовити. 
Стягнути з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.  
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 24 січня 2020 року.

Головуючий:                                               Судді: