Номер провадження: 22-ц/813/1735/20 
Номер справи місцевого суду: 500/5832/17
Головуючий у першій інстанції Грубіян Л. І.
Доповідач Дрішлюк А. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,
при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30 травня 2019 року про відмову в забезпечення позову в цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог – Саф`янська сільська рада Ізмаїльського району Одеської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, -         
ВСТАНОВИВ:

25.10.2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог – Саф`янська сільська рада Ізмаїльського району Одеської області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою (а.в.м. 1-2). 05.04.2018 року позивач подала до суду уточнення до позовної заяви (а.в.м. 17-18).
28.05.2019 року ОСОБА_1  звернулась до суду з заявою про забезпечення позову та просила суд заборонити державному реєстратору Міськрайонного управління у Ізмаїльському районі та м. Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (68600, м.Ізмаїл, пр-т. Суворова, буд.62) проводити реєстрацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд по  АДРЕСА_1  в Державному земельному кадастрі з присвоєнням кадастрового номера, до набрання судовим рішенням по справі законної сили; -заборонити Саф`янській сільській раді Ізмаїльського району Одеської області (ЄДРПОУ 04379433, юридична адреса: 68670, с. Саф`яни, вул. Грушевського (колишня-Леніна), 85, Ізмаїльського району, Одеської області приймати будь-які рішення щодо затвердження ОСОБА_2  технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд по  АДРЕСА_1 , до набрання судовим рішенням по справі законної сили; - заборонити державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно приймати будь-які рішення щодо реєстрації права власності на вказану земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , до набрання судовим рішенням по справі законної сили (а.в.м. 25-26).
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області (суддя Грубіян Л.І.) від 30 травня 2019 року в задоволенні заяви  ОСОБА_1 про забезпечення позову було відмовлено (а.в.м. 31). 
Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_1 14.06.2019 року подала до суду апеляційну скаргу. В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права. Зокрема, апелянт зауважує, що після надання плану був збудований будинок, який відповідає плану виданого виконавчим комітетом Ізмаїльської районної ради на підставі свого рішення. Також апелянт зазначив, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, формально віднісся до загрози, яка існує у випадку, якщо не заборонити відповідачу продовжувати дії, пов`язані з приватизацією земельної ділянки. Тому апелянт просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити в повному обсязі (а.в.м. 34-35). 
17.09.2019 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу. Відповідач вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а тому просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції – без змін. 
В судовому засіданні апелянт просила задовольнити апеляційну скаргу, представник відповідача – ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечував. Інші учасники провадження в судове засідання не з`явились. Про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників провадження, які з`явились, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги з врахуванням предмету та підстав заявленого позову в суді першої інстанції. 
Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодних документів на земельну ділянку крім Рішення №58 від 09 жовтня 1997 року Саф`янської сільської ради на ім`я нині померлого ОСОБА_4 та відсутня документація із землеустрою, також не наведено підстав для забезпечення позову, обґрунтування необхідності його застосування, не представлено відомостей про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, чи призведе до порушення прав позивача, у зв`язку з чим, суд відмовив в задоволення заяви про забезпечення позову.
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.
За обставинами даної справи спір між сторонами виник стосовно користування суміжними земельними ділянками, зокрема, позивач звернулася з позовом до суду та просила зобов`язати відповідача не чинити перешкод в користуванні земельною ділянкою та у встановленні меж земельної ділянки, перенести паркан та зрізати насадження.
Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позивач обґрунтовувала свої вимоги тим, що відповідач проводить дії з оформлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж суміжної земельної ділянки в натурі (на місцевості), на підтвердження чого позивачка надала відповідну довідку № 714 від 27.05.2019 року (а.в.м. 27). В зв`язку з наведеним позивач зазначила, що оскільки відповідач вчиняє дії зі встановлення меж земельної ділянки, до якої, зокрема, входить частина ділянки, якою користувалася позивач, такі обставини можуть ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду в справі.
Пленум Верховного Суду України в своїй постанов «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, а саме п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Інститут забезпечення позову, за своєю суттю, повинен слугувати гарантією для забезпечення виконання судового рішення, у випадку задоволення позову, в майбутньому, та, усунення можливих майбутніх перешкод його виконання. При цьому необхідно враховувати, що ухвалення відповідного рішення, серед іншого, повинно мати законну та виправдану мету. Вказане означає, що застосування відповідного заходу забезпечення позову має бути належним чином вмотивовано та підтверджено відповідними доказами.
Тобто, фактично, при вирішенні питання щодо застосування заходів забезпечення позову суд повинен перевірити обґрунтованість поданої заяви, співвідношення предмету позову та виду забезпечення позовних вимог, а також оцінити як саме підстави, наведені в заяві про забезпечення позову, можуть ускладнити виконання рішення суду, ухваленого за результатами розгляду справи по суті. При цьому, розглядаючи питання забезпечення позову суд не повинен висловлюватися з питань, які безпосередньо входять до кола обставин, які суд має встановити під час розгляду справи по суті заявлених позовних вимог. Разом з тим, за обставинами даної справи, розглядаючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції порушив вказаний принцип та висловився щодо обставин, які повинні бути встановлені при розгляді справи по суті заявлених позовних вимог. Крім того, розглядаючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції формально зазначив, що заявник не надала до суду відомостей про те, що невжиття заходів забезпечення може ускладнити виконання рішення в подальшому, однак належним чином не дослідив обставини та докази, на які посилалася заявник як на підставу задоволення її вимог. 
Таким чином, в зв`язку з наведеним, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу та на підставі ст. 379 ЦПК України передає заяву про забезпечення позову до суду першої інстанції для продовження розгляду.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30 травня 2019 року про відмову в забезпечення позову - скасувати. Заяву про забезпечення позову – передати для продовження розгляду до суду першої інстанції 

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає. 

Повний текст цієї постанови буде виготовлено протягом десяти днів.

Судді Одеського апеляційного суду                                        А.І. Дрішлюк

       М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повний текст постанови виготовлено 19 лютого 2020 року.

Суддя Одеського апеляційного суду                        А.І. Дрішлюк