ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 743/3/20                                            Головуючий у І інстанції – Жовток Є.А.
                                                                                  Суддя-доповідач – Мельничук В.П.

П О С Т А Н О В А
          І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

  30 січня 2020 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                 Головуючого-судді:                   Мельничука В.П.        
                                                       суддів:                   Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,     
                                                      
                            при секретарі:                    Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу громадянки Держави Еритреї ОСОБА_1 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом Військової частини № НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до громадянки Держави Еритреї ОСОБА_1 про   продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Військова частина № НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України звернулась до Ріпкинського районного суду Чернігівської області  з адміністративним позовом до громадянки Держави Еритреї ОСОБА_1 , в якому просила: 
-          продовжити строк затримання на шість місяців  з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення громадянки Держави Еритреї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка підлягає примусовому видворенню за межі України, а саме до 17.07.2020 року.
Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10 січня 2020 року адміністративний позов задоволено.
Продовжено строк затримання громадянки Держави Еритреї ОСОБА_1 , до 17.07.2020 року, включно.
Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, громадянкою Держави Еритреї ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.
В апеляційній скарзі Відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Зокрема, Відповідач зазначає, немає жодного законодавчого обґрунтування для продовження строку її тримання у пункті, оскільки вона ніяким чином не перешкоджала ідентифікації своєї особи. Навпаки, в момент затримання вона повідомила всі правдиві відомості про себе, які були використані Позивачем для заповнення документів з приводу її затримання. Крім того, Позивачем не підтверджено, що надані нею відомості є неправдивими. Більш того, будь-яких заяв про відмову від ідентифікації вона не підписувала. Відповідач наголошує, що судом першої інстанції безпідставно не зазначено в мотивувальній частині рішення, чому суд вирішив продовжити строк затримання, а також про подання відповідачем відзиву на позов, в якому він заперечував проти задоволення позовних вимог.        
Позивачем відзив на апеляційну скаргу не подавався.
За приписами частини 17  статті 289 КАС України  суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк
Відповідно до ч. 1  ст. 308     КАС України     суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.07.2019 року Відповідачку затримано, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України на шість місяців.
Позивач 22.07.2019 року та 16.12.2019 року звертався до Департаменту консульської служби МЗС України із запитом про ідентифікацію Відповідачки.
На час звернення з позовом до суду Позивачем не отримано інформації про належність Відповідачки до громадянства Держави Еритреї, а також відомості, котрі ідентифікують її особу.
Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що відсутня будь-яка інформація з країни громадянської належності Відповідачки, необхідна для ідентифікації особи, а також, що на запити Позивачки не надано відповіді з Департамента консульської служби МЗС України. Наявними у справі матеріалами підтверджується, що граничний строк затримання Відповідачки закінчується 17.01.2020 року,  а тому суд першої інстанції дійшов висновку   про продовження строку затримання громадянки Держави ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 17.07.2020 року, включно.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України “Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства” від 22 вересня 2011 року № 3773-VI     (далі - Закон № 3773-VI).
За приписами частини 1 статті 26 цього Закону     іноземці або особи без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Іноземці або особи без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (частиною 5 статті 26 Закону № 3773-VI).
Абзацом 1 частини 1 статті 30 Закону № 3773-VI  визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.
Відповідно до абзацу 1 частини 4 названої правової норми     іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України.
Військова частина № НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України при зверненні до суду з позовом про продовження строку затримання Відповідачки, підставою своїх вимог зазначила неотримання інформації щодо ідентифікації Відповідачки та її документування.
Частина 1 статті 289 КАС України  передбачає, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів.
Відповідно до частин 11-13 статті 289 КАС України   строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:
1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;
2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
Таким чином, частиною 13 статті 289 КАС України  чітко передбачено підстави, за яких можливо продовжити строк затримання іноземців та осіб без громадянства, які є вичерпними та широкому тлумаченню не підлягають.
Колегія судддів не вважає звернення Позивача до Департамента консульської служби Міністерства закордонних справ України належними та допустимими доказами, оскільки останній не є належним суб`єктом, який надає інформацію для ідентифікації іноземця в розумінні підпункту 2 частини 13 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України.
Крім того, Позивачем не надано доказів направлення відповідних листів адресату.
Також, Позивачем не доведено відсутність співпраці з боку громадянки Держави Еритреї ОСОБА_1 під час процедури її ідентифікації. 
Враховуючи, що Відповідачка не відмовлялась співпрацювати під час процедури її ідентифікації та не перешкоджала оформленню відповідних документів для її примусового видворення, судове рішення про її примусове видворення за межі України з незалежних від неї причин протягом тривалого часу не виконано. 
Відтак, підстави для задоволення позовних вимог та продовження строку його затримання відсутні.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17 січня 2019 року у справі № 743/1240/17 (провадження К/9901/18069/18), від 27 вересня 2019 року у справі № 743/719/17 (провадження К/9901/24029/18).
З огляду на те, що чинним законодавством наведено вичерпний перелік підстав, які передбачають неможливість примусового видворення особи, а продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні можливе лише за їх наявності, колегія суддів не погоджується з висновками     суду першої інстанції про доведеність підстав для задоволення позову.
Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у  сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів  державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
При прийняття рішення, колегія суддів враховує ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлена свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.
Відповідно до п. 113 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» заява № 22414/93, будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 п.1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виправдано, тільки поки розглядається питання про висилку. Якщо ця процедура не здійснюється з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим відповідно до статті 5 п. 1 (f).
Згідно з частиною третьою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної  інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Розглянувши доводи громадянки Держави Еритреї ОСОБА_1 викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 271, 272, 289, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів –

                                                   П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу громадянки Держави Еритреї ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову  Військової частини № НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до громадянки Держави Еритреї ОСОБА_1 про   продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі України – відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                        В.П. Мельничук

                      Судді:                                                                        І.О. Лічевецький 

                                                                                                               О.М. Оксененко