ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

19 лютого 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/9306/19
Головуючий у першій інстанції – Логвіна Т. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/90/20

Суд у складі:
головуючого - судді Євстафіїва О.К.,
суддів:                      Бечка Є.М., Іванової Г.П.,
за участю секретаря Герасименко Ю.О.,

позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі: військова частина НОМЕР_1 , Державна казначейська служба України,

особа, яка подала апеляційну скаргу - військова частина НОМЕР_1 ,

на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 жовтня 2019 року; час, місце ухвалення і дата складання повного його тексту: 16.10.2019, м. Чернігів,

в с т а н о в и в:

16.08.2019 ОСОБА_1 звернувся з позовом до військової частини НОМЕР_1 і Державної казначейської служби України (далі за текстом – ДКСУ), в якому просив визнати, що протиправна бездіяльність вказаної військової частини, встановлена постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2014, і тривале - протягом 2014 - 2019 рр. (поза межами розумного строку) невиконання судового рішення призвело до спричинення йому моральної шкоди у розмірі 70000 грн 00 коп., яку він просить стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання цієї суми коштів ДКСУ з єдиного казначейського рахунку. Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що тривале невиконання згаданої постанови суду призвело до завдання позивачеві моральної шкоди. Так, військова частина НОМЕР_1 не має будь-яких виправдань щодо невиконання нею постанови суду, про яку йдеться, протягом 5 років і 7 місяців, що дії Деснянського відділу державної виконавчої служби м. Чернігова Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області, спрямовані на виконання цієї постанови, були неефективні і не призвели до її виконання. Позивач стверджує, що внаслідок протиправних дій військової частини НОМЕР_1 він втратив звичайний спосіб життя, зазнав душевних страждань, погіршення стану здоров`я, а також необхідності докладання додаткових зусиль для нормалізації свого життя.
Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково: визнано, що протиправна бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , встановлена постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2014, і тривале - протягом 2014-2019 рр. та поза межами розумного строку невиконання судового рішення призвели до завдання ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 20000 грн 00 коп.; стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 20000 грн 00 коп. шляхом безспірного списання цієї суми коштів ДКСУ з єдиного казначейського рахунка. Ухвалюючи це рішення, суд І інстанції виходив з того, що у ході розгляду справи належними й допустимими доказами підтверджено тривалість та глибину душевних страждань позивача, численність негативних наслідків для останнього, які спричинено тривалим невиконанням вищевказаної постанови суду, у зв`язку з чим йому належить відшкодувати моральну шкоду в сумі 20000 грн 00 коп.
В апеляційній скарзі військова частина НОМЕР_1 просить скасувати вказане рішення та ухвалити рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Доводи апеляційної скарги зводяться до такого:
- ОСОБА_1 не оскаржував до суду бездіяльності виконавців та казначейства з вимогою компенсації йому моральної й матеріальної шкоди;
- військова частина НОМЕР_1 вживала всіх можливих заходів для забезпечення позивача речовим майном, але від запропонованого наявного у неї речового майна ОСОБА_1 відмовлявся і отримав його лише 30.07.2019, причому частина належного позивачеві майна досі не отримана, що свідчить про незацікавленість та про ухилення останнього від отримання присудженого йому майна. Про незацікавленість ОСОБА_1 отримати недоотримане майно свідчить і його заява начальникові Деснянського відділу державної виконавчої служби м. Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про заміну способу виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2014 у справі № 825/1344/14 та стягнення на його користь вартості присудженого у натурі майна;
- ОСОБА_1 не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між невиконанням постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2014 у справі № 825/1344/14 з дати її ухвалення по 16.08.2019 та переживаннями, і що сума 70000 грн 00 коп. є достатньою та необхідною йому для відновлення попереднього морального стану.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відкинути доводи, викладені в апеляційній скарзі, і залишити рішення місцевого суду без змін.
У відповіді на відзив військова частина НОМЕР_1 наполягає на задоволенні апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає відхиленню.
Так, у справі встановлено наступне.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2014 у справі № 825/1344/14 визнано протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 у видачі ОСОБА_1 речового майна та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 видати йому речове майно відповідно до довідок про одержання грошової компенсації речового майна, що підлягало видачі при проходженні ОСОБА_1 військової служби до моменту його звільнення (копія цієї постанови на арк. 84-86).
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.11.2014 відмовлено у відкритті провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на вказану постанову (копія цієї ухвали на арк. 87).
На виконання вищевказаної постанови суду Чернігівським окружним адміністративним судом 30.09.2014 видано виконавчий лист № 825/1344/14, згідно з яким військова частина НОМЕР_1 зобов`язана видати ОСОБА_1 речове майно відповідно до довідок про одержання грошової компенсації речового майна, що підлягало видачі при проходженні ОСОБА_1 військової служби до моменту його звільнення. Вказаний виконавчий лист був пред`явлений для виконання до Деснянського відділу державної виконавчої служби м. Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області. Таке вбачається з листа цього відділу від 17.04.2019 № 17787 (арк. 61).
Твердження ОСОБА_1 про те, що 05.01.2015 на виконання вищеназваного виконавчого листа було відкрите виконавче провадження ВП № 45962433, жодним учасником справи не заперечується.
Постановою Деснянського відділу державної виконавчої служби м. Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 27.10.2015 у виконавчому провадженні ВП № 45962433 згаданий виконавчий лист повернуто стягувачеві на підставі п. 6 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", з мотивів відсутності у боржника майна, яке він за виконавчим документом повинен видати стягувачу, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (копія цієї постанови на арк. 66).
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.03.2019 скасовано постанову державного виконавця ВП № 45962433 від 27.10.2015 про повернення вказаного вище виконавчого листа № 825/1344/14 від 30.09.2014 ОСОБА_1 . Про це зазначено у постанові державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби м. Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 17.05.2019 у виконавчому провадженні ВП № 45962433. Цією постановою відновлене виконавче провадження з виконання виконавчого листа, про який йдеться (арк. 61).
10.05.2019 до Чернігівського окружного адміністративного суду звернувся головний державний виконавець Деснянського відділу державної виконавчої служби м. Чернігова із заявою про видачу дубліката виконавчого листа № 825/1344/14 про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 речове майно. Ухвалою від 15.05.2019 цю заяву задоволено. Ці обставини підтверджено копіями згаданих заяви та ухвали (арк. 63, 62).
Із заяви військової частини НОМЕР_1 від 28.08.2019 № 102/1861 до головного державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби м. Чернігова вбачається, що позивач не отримав у повному обсязі запропоноване йому речове майно у зв`язку з великим розміром запропонованих йому речей (арк. 91). Вказані обставини також підтверджуються актами передачі-приймання речового майна, що складений сторонами і державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби м. Чернігова від 19.06.2019 та від 30.07.2019 (арк. 59, 71).
Аналізуючи надані докази і правові норми, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить таких висновків.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначав Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-ХІV, який натепер втратив чинність, але діяв протягом періоду виникнення й тривання спірних правовідносин. Частини 6, 7 ст. 12 цього Закону приписували, що боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій. Відповідно до ч. 2 ст. 30 цього ж Закону, державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії з виконання рішення про видачу стягувачеві у натурі речового майна протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, до якого не включається час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно. Натомість виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2014 у справі № 825/1344/14 в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 речове майно відповідно до довідок про одержання грошової компенсації речового майна тривало з 05.01.2015 по 30.07.2019, тобто 4 роки 6 місяців 25 днів. Поважності причини такого тривалого строку невиконання цієї постанови у ході розгляду справи не встановлено.
Рішення Європейського суду з прав людини від 26.04.2005 у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine) містить висновок про те, що невиконання судового рішення на користь заявника впродовж тривалого часу є порушенням його права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (справа «Юрій Миколайович Іванов проти України»).
Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.
Надмірною тривалістю виконання згаданої судової постанови ОСОБА_1 спричинено моральну шкоду у вигляді втрати звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його відновлення, а також душевних страждань. У той же час суд не може констатувати, що наявними у справі доказами підтверджено спричинення цим же погіршення стану здоров`я позивача та наявність у нього потреби у лікуванні.
Визначений судом І інстанції розмір відшкодування моральної шкоди відповідає встановленим у справі обставинам та описаним вище характеру, й способу завдання ОСОБА_1 цієї шкоди, а також тривалості її перетерплювання.
Доводи апеляційної скарги судом відкидаються як такі, що суперечать описаним вище обставинам, які встановлено у ході розгляду справи, і визначеним відповідно до них правовідносинам. Крім того:
- тривалість виконання виконавчого провадження та спроби військової частини НОМЕР_1 передати позивачеві належне речове майно враховано судом І інстанції при визначенні розміру відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди;
- посилання військової частини НОМЕР_1 на те, що ОСОБА_1 не оскаржував до суду бездіяльність виконавців та казначейства, є неспроможним, так як ця обставина не має значення для справи;
- згідно з ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі незаконними діями чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, незалежно від вини цих органів. Відповідно до підп. 3 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215 (з наступними змінами), державу в цих правовідносинах уособлює Державна казначейська служба України. Процедура відшкодування завданої державою шкоди врегульована Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (з наступними змінами). У п. 16 цього Порядку зазначається, що органи Казначейства за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету здійснюють безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів. Отож належним відповідачем у справі є ДКСУ; за рахунок військової частини НОМЕР_1 позов не може бути задоволений.
Отже оскаржуване рішення є законним.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 жовтня 2019 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але вона може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня її складення.

Головуючий:                                    Судді: