ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1443/20 Справа № 187/1674/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Говоруха В. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,
за участю секретаря - Порубай М.Л., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа - Орган опіки та піклування Петриківського району Дніпропетровської області про вселення та визначення порядку користування жилим приміщенням,–
ВСТАНОВИЛА:

       У листопаді 2018 року  ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , звернулася до суду з вищезазначеним позовом, обгрунтовуючи його тим, що із відповідачем вона проживала однією сім`єю із 1996 року, однак зареєстрували шлюб тільки в 2006 році. Від шлюбу подружжя мають сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 04.09.2018 шлюб розірвано. Рішенням Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області № 43 від 15 травня 1996 року ОСОБА_3 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, а також 0,25 га для ведення особистого підсобного господарства за адресою: АДРЕСА_1 . На вказаній земельній ділянці ними побудовано домоволодіння. Загальна площа будинку А-1 становить 97,3 кв.м., житлова площа становить 43,2 кв.м. З 27 травня 2003 року за адресою вказаного будинку зареєстрована позивачка ОСОБА_1 . Їх спільний син Давід зареєстрований за вказаною адресою з народження. Після припинення сімейно-шлюбних відносин позивачка із дитиною вимушена була переїхати жити до своїх батьків, оскільки відповідач поводив себе агресивно, сварився та лаявся, застосовував до дружини фізичне насилля. Відповідач перешкоджає їй та їхньому сину вселитися та проживати в їхньому будинку, погрожуючи спричиненням тілесних ушкоджень. 
       Уточнивши свої позовні вимоги, позивач просила суд вселити її та неповнолітнього ОСОБА_2 в жилий будинок АДРЕСА_1 , а також визначити порядок користування жилим будинком АДРЕСА_1 та виділити в користування їй та сину Миронову Давіду у вказаному будинку дві суміжні житлові кімнати 1-7 площею 23,4 кв.м. та 1-8 площею 8,9 кв.м., а відповідачу ОСОБА_3 – окрему житлову кімнату 1-6 площею 10,9 кв.м.; всі інші нежитлові приміщення в жилому будинку А-1: 1. Коридор площею 6,2 кв.м., 2. Прихожу площею 21,0 кв.м., 3. Коридор площею 9,4 кв.м., 4. Котельну площею 5,8 кв.м., 5. Ванну площею 7,8 кв.м., І - коридор площею 3,9 кв.м., а також розташовані на земельній ділянці нежитлову прибудову а-1, нежитлову прибудову а-1-1, навіс а-2-1, літню кухню Б-1, тамбур 6-1, навіс 6-1-1, підвал зі входом В-1, лазню Г-1, сарай Д-1, вбиральню Є-1, сарай Ж-1, огорожу № 1, свердловину № 2, колодязь К - залишити в загальному користуванні.
       Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено. 
       Не погодившись із таким рішенням суду,  ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про вселення і ухвалити нове рішення в цій частині про задоволення позовних вимог.
В своїй апеляційній скарзі апелянт посилався на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та на неправильне застосування норм матеріального права, а також, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
ОСОБА_3 відповідно до ст. 360 ЦПК України подав відзив, в якому просив апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , - залишити без задоволення, а рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2019 року в оскаржуваній частині — без змін.
Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 ,  не скористались.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду в оскаржуваній частині – скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа - Орган опіки та піклування Петриківського району Дніпропетровської області про вселення, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 21 січня 2006 року сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 4.
Сторони мають спільного сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2018 року шлюб між сторонами розірвано.
Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2018 року з відповідача стягнуті аліменти в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання сина до досягнення його повноліття на користь матері ОСОБА_1 .
На підставі рішення Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області № 43 від 15 травня 1996 року ОСОБА_3 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, а також 0,25 га для ведення особистого підсобного господарства за адресою: АДРЕСА_1 .
На вказаній земельній ділянці побудовано домоволодіння, яке складається з: житлового будинку А-1, нежитлової прибудови а-1, нежитлової прибудови а-1 -1, навісу а-2-1, літньої кухні Б-1, тамбуру б-1, навісу б-1 -1, підвалу зі входом В-1, лазні Г-1, сараю Д-1, вбиральні Є-1, сараю Ж-1, огорожі № 1, свердловини № 2, колодязю К. Сам житловий будинок А-1 складається з: 1. Коридору площею 6,2 кв.м., 2. Прихожої площею 21,0 кв.м., 3. Коридору площею 9,4 кв.м., 4. Котельної площею 5,8 кв.м., 5. Ванної площею 7,8 кв.м., 6. Житлової кімнати площею 10,9 кв.м., 7. Житлової кімнати площею 23,4 кв.м., 8. Житлової кімнати площею 8,9 кв.м., І - коридору площею 3,9 кв.м. Загальна площа будинку А-1 становить 97,3 кв.м., житлова площа становить 43,2 кв.м., про що свідчить технічний паспорт на житловий будинок.
За актом від 04.06.1996 про прийняття в експлуатацію та рішення про затвердження такого акту, житловий будинок власником якого вказано ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , прийнятий в експлуатацію. 
Рішенням виконавчого комітету Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області № 21/1 від 19 березня 2003 року домоволодінню, яке розташоване в АДРЕСА_1 на території АДРЕСА_1 селищної ради присвоєно номерний знак № НОМЕР_1 .
ОСОБА_2 та позивач зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , на що вказують відомості Виконкому Петриківської селищної ради та відповідна відмітка в паспорті громадянина України позивача.
Згідно відомостей з витягів з Державного реєстру речових прав у власності ОСОБА_2 перебуває земельна ділянка та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 .
06.03.2019 представниками органу опіки та піклування Петриківської районної державної адміністрації перевірено умови проживання за місцем фактичного проживання позивача та ОСОБА_3 : за адресою АДРЕСА_4 , про що складено відповідний акт. Встановлено, що для дитини створені всі належні умови. В будинку крім ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживає ОСОБА_4 – власниця будинку.
За актом обстеження умов проживання в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 від 06.03.2019, складеного представниками органу опіки та піклування Петриківської районної державної адміністрації встановлено, що даний будинок не придатний для проживання.
За змістом актів обстеження умов проживання в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , складеного депутатом від виборчого округу № 18 Вишницькою М.Д. від 08.03.2019 та представниками органу опіки та піклування Петриківської районної державної адміністрації від 01.04.2019 встановлено, що на час перевірки в даному будинку були зареєстровані та проживали без реєстрації ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . При цьому, для проживання дитини, даний будинок має всі необхідні умови, зокрема, мається обладнана всім необхідним окрема кімната.
Згідно свідоцтва про шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_5 23.04.2019 р. зареєстрували шлюб.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_7 . 
Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлової квартири загальною площею 32,26 м.кв., розташованої за адресою АДРЕСА_5 . Право власності на дану нерухомість набуто позивачем 19.10.2018 на підставі договору купівлі-продажу.
Судом встановлено, що протягом часу з 01.08.2018 до 10.10.2018 ОСОБА_1 неодноразово зверталась до правоохоронних органів з приводу застосування до неї насильства з боку її чоловіка ОСОБА_3 , про що свідчать копії висновку спеціаліста від 10.10.2018, висновки та матеріалами № 3530 від 01.08.2018 і № 3614 від 04.08.2018 р.
Вирішуючи даний спір в частині вселення позивача до спірного домоволодіння, що нерозривно пов`язано з вимогою про визначення порядку користування житловим, як способом захисту своїх прав та інтересів, обраним позивачем ОСОБА_8 , суд виходив з того, що позивач не є співвласником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 та вимоги про визнання даного будинку спільною сумісною власністю сторін, як придбаного під час спільного проживання, не заявлено. Відтак в 2003 році ОСОБА_1 набула право на користування вказаним домоволодінням зі згоди власника – ОСОБА_3 , як член його сім`ї. Інших угод при вселенні між сторонами не було.
Судом встановлено, що позивач припинила користуватися житловим будинком за адресою: АДРЕСА_2 , через фактичне припинення шлюбних відносин з відповідачем з липня 2018 року. При цьому стосунки, що склалися між сторонами свідчать на користь висновку про вимушене залишення позивачем свого місця постійного проживання і реєстрації, про що вказують матеріали звернення позивача до правоохоронних органів та встановлені в актах перевірки умов проживання, складеними представниками органу опіки та піклування Петриківської районної державної адміністрації взаємовідносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Відповідач фактично створив умови, що перешкоджають позивачу вільно користуватися вказаним домоволодіння.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження існування об`єктивної можливості вселення її та Миронова Давіда до вказаного житлового будинку за запропонованим нею варіантом визначення порядку користування, тобто, виділивши їм в користування дві суміжні житлові кімнати 1-7 площею 23,4 кв.м. та 1-8 площею 8,9 кв.м., а відповідачу ОСОБА_3 окрему житлову кімнату 1-6 площею 10,9 кв.м.
Також суд встановив, що на час вирішення спору в будинку за адресою: АДРЕСА_2 фактично проживає родина відповідача (власника), яка складається з трьох осіб. Житлова площа вказаного будинку становить 43,2 кв.м.
Суд дійшов висновку, що визначений позивачем порядок користування житловим будинком призведе до погіршення житлових умов цих осіб.
Суд першої інстанції посилався на те, що на даний час позивач з сином проживають в житловому будинку матері позивача, де створені належні умови для їх проживання. Крім того, позивач має у власності квартиру житловою площею 15,1 кв.м. та жодних доказів на підтвердження неможливості проживання в ній, суду не надано. 
Вирішуючи питання про можливість вселення ОСОБА_2 до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 без матері ОСОБА_1 , проти якого не заперечує відповідач та для чого існують належні умови, суд виходив з того, що фактично вселення малолітнього Давіда до вказаного будинку є визначенням його місця проживання разом з батьком.
Як встановлено рішенням суду від 04.09.2018 про стягнення аліментів з відповідача малолітній Давід весь час проживає з матір`ю.
Суд зазначив, що сторонами не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що зміна місця проживання малолітнього Давіда чи визначенням його місця проживання разом з батьком, беручи до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, не буде суперечити його інтересам, чи не спричинить йому шкоди, з огляду на його вік та стан здоров`я, забезпечить його розвиток в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності та матеріальної забезпеченості. 
Колегія суддів переглядає рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про вселення, оскільки в іншій частині рішення суду першої інстанції апелянтом не оскаржується.
Відповідно до ст. 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.
До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Відповідно до ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї. 
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 вселилась в спірний будинок в якості дружини. Позивач з відповідачем вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Син Давід проживав в спірному будинку з самого народження.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули право користування житловою площею в спірному будинку, мають рівні з відповідачем права щодо проживання та користування будинком.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_3 не скористався своїм правом звернення з зустрічним позовом та не заявляв вимогу про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування будинком.
Як встановлено судом першої інстанції, позивач припинила користуватися житловим будинком за адресою: АДРЕСА_2 , через фактичне припинення шлюбних відносин з відповідачем з липня 2018 року. При цьому стосунки, що склалися між сторонами свідчать про вимушене залишення позивачем свого місця постійного проживання і реєстрації, про що вказують матеріали звернення позивача до правоохоронних органів та встановлені в актах перевірки умов проживання, складеними представниками органу опіки та піклування Петриківської районної державної адміністрації взаємовідносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Відповідач фактично створив умови, що перешкоджають позивачу вільно користуватися вказаним домоволодінням.
Безпідставними є посилання суду першої інстанції на наявність у власності неповнолітнього ОСОБА_2 будинку, наявність у власності ОСОБА_1 квартири, проживання у спірному будинку ОСОБА_5 , з якою відповідач зареєстрував шлюб 23 квітня 2019 року, її дитини ОСОБА_9 , 2014 року народження, матері відповідача ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки такі доводи апелянта не є правовими підставами для відмови у вселенні позивача та неповнолітнього ОСОБА_2 .
Суд першої інстанції на вищезазначене не звернув уваги та необгрунтовано відмовив позивачу у задоволенні її позовних вимог про вселення. 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга  ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню в оскаржуваній частині з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа - Орган опіки та піклування Петриківського району Дніпропетровської області про вселення.
Водночас, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу судових витрат та стягнути на користь ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1762 грн. 
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , – задовольнити.
Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2019року в оскаржуваній частині – скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа - Орган опіки та піклування Петриківського району Дніпропетровської області про вселення — задовольнити.
Вселити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , в жилий будинок АДРЕСА_2 .
Стягнути на користь ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1762 грн. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий:                                                                 В.С. Городнича

Судді:                                                                         О.П. Варенко

                                                                        О.В. Лаченкова