Справа № 149/2746/19
Провадження № 22-ц/801/354/2020
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вергелес В. О.
Доповідач:Марчук В. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року	Справа № 149/2746/19	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючої: Марчук B.C.,
суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу № 149/2746/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 02 грудня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Вергелеса В.О. в порядку спрощеного провадження, дата складання повного тексту рішення невідома, 

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось у Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області з вказаним позовом. Вимоги мотивовані тим, що відповідно до умов кредитного договору № б/н від 28.07.2011 року,  ОСОБА_1  отримала кредит у розмірі  5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 
Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Де зазначено, що клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. 
У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем, станом на 30.09.2019 року він має заборгованість у розмірі 357146 грн., яка складається з: 4512, 46 грн. - заборгованість за кредитом; 352134,08 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом та 500 грн. за пенею і комісією. Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а тому кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. 
Враховуючи зазначене, позивач вказує, що заборгованість до стягнення становить 126340,79 грн., з яких: 4512,46 гривень - заборгованість за кредитом, 121828,33 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 28.07.2011 року по 28.02.2018 року.  
З урахуванням вказаного, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь саме вказану заборгованість в розмірі 126340,79 гривень і стягнути 1921 грн. судових витрат. 
Заочним рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 02.12.2019 року позов задоволено частково. Вирішено: стягнути з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.07.2011 року в розмірі 4512,46 гривень - заборгованість за тілом кредиту; в решті вимог - відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку в частині незадоволених позовних вимог, як таке, що ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.
Вимоги апеляційної скарги зводяться до того, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося відповідачем укладення, чи не укладення кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору; заперечень щодо Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, відповідачем не надано.
Скаржник вказує, що 17.08.2011 року відповідачем було підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначено; базова відсоткова ставка за користування кредитом - 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту; розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості; розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів; розмір комісії за знаття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів. Скаржник вказує, що сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. 
З урахуванням зазначеного, АТ КБ «ПриватБанк» просить суд скасувати заочне рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 02 грудня 2019 року в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами і ухвалити, в цій частині, нове судове рішення, задовольнивши позовні вимоги банку у вказаній частині у повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін; вирішити питання судових витрат. 
Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк», в якій вона просила суд залишити дану скаргу без задоволення, а рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 02.12.2019 року без змін. 
Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, з огляду на наступне. 
Згідно частин першої - п`ятої ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду зазначеним правовим вимогам відповідає.
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Отже, оскаржуване рішення перевіряється в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом.
Відмовляючи у задоволенні інших вимог крім стягнення тіла кредиту у сумі 4512,46 грн., суд першої інстанції виходив з наступного.
Відповідно до укладеного з ПАТ КБ «ПриватБанк» Кредитного договору б/н від 28.07.2011 року, відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.15).
Даний Кредитний договір складається з Анкети-Заяви Позичальника, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів. 
Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 30.09.2019 року становить 126340,79 гривень, з яких: 4512,46 гривень - заборгованість за кредитом, 121828,33 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом. 
Суд зазначив, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження факту отримання відповідачем кредиту, про що свідчить анкета-заява від 28.07.2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, яка підписана ОСОБА_1 , розрахунок заборгованості за кредитним договором (а.с. 11-14), з яких вбачається, що позичальник користувалася грішми та частково сплачувала заборгованість.
Далі суд керувався нормами ст. ст. 207, 526, 549, 551, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050 1054, 1055, 1056-1 ЦК України; постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, взяв до уваги розрахунок заборгованості за кредитним договором, виписку по рахунку, та дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог. Такий висновок суд мотивував наступним.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Ще суд виходив з того, що АТ КБ «Приватбанк», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, окрім тіла кредиту (суми, яку фактично отримала в борг позичальник), стягнути, зокрема, заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.
Позивач, обґрунтовуючи своє право вимоги в цій частині, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором від 28.07.2011 року, посилається на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, які розміщені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/, як невід`ємні частини спірного договору, якими визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.
Суд правильно встановив обставини щодо того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов зрозумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також докази того, що вказані документи, на момент отримання відповідачем кредитних коштів, взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування.
Наданий позивачем витяг із Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанком належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Така думка висловлена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростована позивачем при розгляді даної справи.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів дійсно не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
З огляду на викладене, суд правильно вважав, що відсутні правові підстави для задоволення всіх інших позовних вимог, крім стягнення заборгованості за тілом кредиту, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України, на яку посилався суд першої інстанції, строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення її прав, які підлягають захисту шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення на користь позивача суму заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4512,46 грн.
       Такий висновок суду відповідає правовим позиціям, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 жовтня 2019 року у справі №136/695/17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять заперечень відповідача щодо наданих позивачем Умов та Правил надання банківських послуг , то вони суперечить встановленим обставинам про відсутність підписів відповідача у наданих позивачем витягах з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та з Умов та правил надання банківських послуг, тому не спростовують рішення суду першої інстанції.
Надану скаржником Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яку позивач надав разом з апеляційною скаргою, суд не бере до уваги, оскільки вона не була предметом розгляду в суді першої інстанції.
Крім того, у наданому відповідачем відзиві на апеляційну скаргу, остання зазначила, що під час підписання кредитного договору сторони не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. 
Не спростовують рішення суду і інші доводи апеляційної інстанції, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, досліджених та взятих до уваги судом першої інстанції, на власну користь без врахування зазначених правових вимог.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і доводи апеляційної скарги його не спростовують.
Враховуючи викладене та норму ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).
За нормою ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому витрати на судовий збір за подання апеляційної скарги - залишаються за апелянтом.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 02 грудня 2019 рокузалишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя: В.С. Марчук 

Судді: М.В. Матківська 

В.В. Сопрун