ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«18» лютого 2020 року
м. Харків
справа № 640/14933/17 
провадження № 22-ц/818/733/20
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого:    суддів:    за участю секретаря	Маміної О.В.,   Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,   - Сізонової О.О.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Департамент служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради про перереєстрацію місця проживання дітейза апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2019 року, постановлене під головуванням судді Золотарьової Л.І., в залі суду в місті Харкові,-

ВСТАНОВИВ:
26 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про перереєстрацію місця проживання дітей, в якому просиввизначити місце реєстрації дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за місцем реєстрації їх батька ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . 

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено. 

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просив суд рішення скасувати, позов задовольнити. В обґрунтування посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції,  порушення норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи. Уточнив свою позовну вимогу та просив зняти дітей з реєстрації з адреси АДРЕСА_2 , з позбавленням права користування цим житлом. Судом не було взято до уваги та надано належної оцінки тому факту, що відповідач проживав в квартирі з матір`ю, яка померла, зважаючи на що він є єдиним спадкоємцем її частини квартири. Також не надано належної оцінки поясненням дітей, які не заперечували проти їх реєстрації за місцем проживання батька. 

Відзив на апеляційну скаргу не наданий. 

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного. 

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем заявлялися лише вимоги щодо зняття дітей з реєстрації з однієї адреси та реєстрації за іншою адресою, при цьому вимоги щодо зміни дітьми місця проживання позивачем не заявлялось. 

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону та фактичним обставинам справи відповідає. 

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який наразі розірвано. Від шлюбу мають двох дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 95, 96, том 1).

Відповідно до довідки з місця проживання від 03 жовтня 2006 року діти були зареєстровані та проживали за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6). 
Відповідно до ухвали Київського районного суду м. Харкова від 30 березня 2011 року ОСОБА_2 належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 (а.с. 38, 39, том 1). 

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2009 року визначено місце проживання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з матір`ю ОСОБА_3 (а.с. 35, том 1). 

04 липня 2013 року ОСОБА_3 звернулася з заявою до начальника служб у справах дітей Київського району м. Харкова про перереєстрацію дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за адресою її реєстрації: АДРЕСА_2 (а.с. 88, том 1). 

З заяви ОСОБА_1 від 04 липня 2013 року вбачається, що він не заперечує проти реєстрації своїх онучок - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 89, том 1). 

Відповідно до відповіді від 25 липня 2013 року Служба у справах дітей Київського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради не заперечує проти зняття з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 , малолітніх дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , з послідуючою їх реєстрацією за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 82, том 1). 

З витягу на нерухоме майно вбачається, що АДРЕСА_2, загальною площею 17,9 кв.м., тип об`єкта - комунальна квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , частка - 20/100 (а.с. 91, том 1). 

Відповідно до довідки КП «Жилкомсервіс» з місця проживання, складу сім`ї та прописки від 22 листопада 2012 року, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1 (виписан з 21 листопада 2012 року), ОСОБА_3 (а.с. 7, том 1).

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку від 18 листопада 2016 року, за адресою: АДРЕСА_2 , з 20 лютого 2015 року зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 8, том 1). 

Відповідно до листа КП «ХМБТІ» ХМР ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04 січня 1994 року на праві власності належить квартира АДРЕСА_5 (а.с. 127, том 1). 

Відповідно до довідки до акту МСЕК, серія 10 ААВ № 651605, ОСОБА_1 має першу групу інвалідності по зору (а.с. 4, том1).

Відповідно до довідки до акту МСЕК, серії 2-98 ХАР № 042870, ОСОБА_1 є інвалідом другої групи за загальним захворюванням (а.с. 5, том 1, а.с.85, том 2). 

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії ХАР - 08 № 010433, відповідач ОСОБА_2 є інвалідом першої групи (а.с. 35, том 1).

З акту обстеження умов проживання № 81 від 22 травня 2018 року, складеного Департаментом служб у справах дітей, вбачається, що потрапити до житлового приміщення членам комісії не вдалось, двері ніхто не відчинив, зі слів сусідів встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , не проживали.

З довідки з місце проживання про склад сім`ї та реєстрацію вбачається, що станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 . Дана квартира приватизована на ОСОБА_3 (а.с. 40, том 1). 

Під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили, що проживають з мамою та дідом за адресою: АДРЕСА_6 , у комунальній квартирі площею 13 кв.м. З батьком - ОСОБА_2 майже не спілкуються. Також зазначили, що їм відомо про те, що ОСОБА_1 належить ще одна кімната, проте вони там ніколи не були. 

Відповідно до ст. 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20 листопада 1989 року № 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Отже, у випадку застосування правових норм, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень ст. 3 Конвенції «Про права дитини», пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. 

ОСОБА_3 було подано до суду позов про визначення місця проживання дітей з матір`ю, який рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2009 року був задоволений. Місце проживання дітей було визначене разом із матір`ю. 

04 квітня 2013 року ОСОБА_1 було подано до Служби у справах дітей по Київському району заяву про перереєстрацію дітей за місцем реєстрації матері. В обґрунтування заяви зазначила, що має більш покращені умови для проживання дітей, їх навчання, медичного обслуговування за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 є інвалідом першої групи, який потребує постійного догляду (а.с. 88). 

За результатом розгляду заяви, неповнолітні діти були зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2 , з 20 лютого 2015 року, ОСОБА_1 як співвласник квартири не заперечував проти реєстрації дітей за даною адресою, про що надав письмову заяву.

АДРЕСА_2, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , будь-яких обставин, які б свідчили про наявність спору між матір`ю дітей - ОСОБА_3 та дітьми, щодо визначення їх місця проживання та реєстрації, не встановлено. 

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, що реєстрація дітей за вказаною адресою, порушує його права як співвласника квартири АДРЕСА_2 . 

Зважаючи на надані в суді першої інстанції ОСОБА_4  та ОСОБА_5  пояснення щодо фактичного їх проживання з матір`ю -  ОСОБА_3  та дідом - ОСОБА_1  не за адресою місця реєстрації, та наявність у останнього ще однієї кімнати, колегія суддів вважає безпідставними твердження ОСОБА_1  щодо необхідності перереєстрації місця проживання дітей у зв`язку з неможливістю проживання в одній кімнаті з членами родини, зважаючи на стан здоров`я та наявність інвалідності.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні. 

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2019 року- залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя:    Судді:	О.В. Маміна   С.С. Кругова   Н.П. Пилипчук	

Повне судове рішення виготовлено «20» лютого 2020 року.