ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1124/20 Справа № 201/6082/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року                                                                         м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Свистунової О.В.         
суддів – Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.
за участю секретаря – Гулієва М.І.о.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2019 року 
по цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю “Авто просто” про визнання угоди припиненою, визнання договору застави припиненим, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, – 

В С Т А Н О В И Л А:
       У травні 2019 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ТОВ «Авто просто» про визнання угоди припиненою, визнання договору застави припиненим, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, в якій просив, з урахуванням уточнень, визнати положення ст. 2 додатку № 2 до угоди № 381121 від 29 лютого 2012 року, укладеної між ОСОБА_1 і ТОВ «Авто просто» в частині визначення поточної ціни автомобіля – недійсними; визнати угоду № 381121 від 29 лютого 2012 року, укладену між ним і відповідачем, припиненою, внаслідок її належного виконання; визнати договір застави від 10 жовтня 2014 року автомобіля марки ЗАЗ Sens № кузова НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 , укладений між сторонами і посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Т.С. припиненим; зобов`язати ТОВ «Авто просто» подати державному реєстратору заяву про припинення обтяження автомобіля марки ЗАЗ Sens №кузова НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 , та виключення його з Реєстру обтяжень рухомого майна; стягнути з відповідача на користь позивача 4243,28 грн. безпідставно отриманих грошових коштів. 
       Позовні вимоги мотивовані тим, що 29 лютого 2012 року між позивачем і відповідачем була укладена угода № 381121, за умовами якої ТОВ «Авто Просто» зобов`язався надати ОСОБА_1 послуги щодо придбання автомобіля за системою «АвтоТак» (за внесками у групах). 24 вересня 2014 року між ТОВ «Авто просто», ОСОБА_1 і ТОВ «Дніпропетровськ-Авто» був укладений трьохсторонній договір № 114028-Y06548, за умовами якого останнє передало у власність позивача автомобіль марки ЗАЗ Sens №кузова НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 , загальною вартістю 101400 грн., а відповідач оплатив його вартість. Автомобіль був переданий позивачу 30 вересня 2014 року. Між сторонами також був укладений договір застави, яким в заставу відповідачу позивач передав зазначений автомобіль. Цей договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Т.С. 10 жовтня 2014 року і зареєстрований в реєстрі за № 3140. Вартість автомобіля, визначена в договорі складає 171973,03 грн., строк виконання договору – 10 років. Погашення заборгованості мала відбутися шляхом щомісячних платежів, загалом 120 платежів. Скориставшись ст. 3 додатку 2 до укладеної між сторонами угоди, позивач достроково виплатив вартість автомобіля, здійснивши 120 платежів на загальну суму 173 442,15 грн., а також позивачем був сплачений вступний внесок в розмірі 2 774,16 грн. Таким чином різниця між визначеним угодою розміром вартості автомобіля і фактично сплаченими позивачем відповідачу грошовими коштами на її виконання становить 4 243,28 грн. 
       За викладених обставин позивач вважає, що свої зобов`язання виконав належним чином і в повному обсязі, тому угода № 381121 від 29 лютого 2012 року, договір застави автотранспортного засобу є припиненим, тому він звернувся до суду з цим позовом та просив його задовольнити. 
       Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
       В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

       У відзиві ТОВ «Авто просто» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін.

       Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

       Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

       Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

       Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

       Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

       Судом першої інстанції установлено, що 29 лютого 2012 року між ТОВ «Авто Просто» ОСОБА_1 була укладена угода № 381121, згідно з умовами якої ТОВ «Авто Просто» зобов`язалось надати ОСОБА_1 послуги з придбання автомобіля, а ОСОБА_1 зобов`язався сплатити ТОВ «Авто Просто» всі внески, плати та комісії, передбачені угодою та додатками до неї, з метою отримання автомобіля у власність (а.с.7 зворот-11).
       На виконання угоди 24 вересня 2014 року ОСОБА_1 , ТОВ «Авто просто» і ПАТ «Дніпропетровськ-Авто» уклали трьохсторонній договір № 114028-Y06548, за умовами якого ПАТ «Дніпропетровськ-Авто» передало у власність ОСОБА_1 автомобіль марки ЗАЗ Sens №кузова НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 , загальною вартістю 101400 грн., а ТОВ «Авто просто» сплатило цю суму (11 зворот-13 зворот).
       Між ОСОБА_1 і ТОВ «Авто просто» 10 жотвня 2014 року був укладений договір застави, яким в заставу відповідачу позивач передав зазначений автомобіль. Цей договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Т.С. 10 жовтня 2014 року і зареєстрований в реєстрі за № 3140. Вартість автомобіля, визначена в договорі 101400 грн. (п. 1.3), зобов`язання, забезпечене заставою вважається виконаним за умови своєчасної сплати всіх щомісячних повних внесків (періодичних платежів) в загальному розмірі 171973,03 грн. в порядку і строки, передбачені ст. 2 додатку № 2 до угоди (п. 1.6).
       Пунктом 2 додатку № 2 до угоди № 381121 від 29 лютого 2012 року сторони угоди погодили, що поточна ціна автомобіля є критерієм для розрахунку розміру складових внесків та інших платежів, передбачених угодою, протягом всього строку існування групи, та повідомляється Авто просто постачальником. Учасник зобов`язується сплачувати повні внески згідно з графіком внесків щомісячно на підставі рахунків на сплату, надісланих відповідачем.
       Система придбання автомобіля «Авто Так», що передбачена угодою, полягає у створенні групи покупців, які бажають придбати автомобіль, та які стають учасниками такої системи.
       Відповідач надає учасникам послуги, що направлені на придбання автомобіля на основі системи « ІНФОРМАЦІЯ_1 Так», які полягають у формуванні груп учасників, організацій і проведенні у групах асигнаційних актів, та інших послуг, передбачених угодою.
       Відповідно до розділу 1 Правил функціонування системи придбання товару в групах «Авто Так» поточна ціна автомобіля встановлюється постачальником/виробником/імпортером в останній робочий день кожного місяця та є основою для розрахунку розміру складових повних внесків та інших платежів, передбачених угодою.
       Відповідно до умов укладеної Угоди ОСОБА_1 зобов`язався оплатити 100 (сто) відсотків вартості автомобіля та вартість наданих йому за Угодою послуг шляхом оплати 120 (ста двадцяти) щомісячних повних внесків.
       Додатком № 1 до угоди № 381121 передбачено, що розмір вступного внеску становить 3%+ПДВ – 2774,16 грн., щомісячний цілий чистий внесок - 0,8333%, щомісячний внесок в оплату послуг - 0,5%+ПДВ, щомісячний внесок в оплату страхового платежу - 0,065%, плата за право на отримання автомобіля - 3%+ПДВ.
       На виконання умов угоди ОСОБА_1 було сплачено 63,4543% вартості автомобіля (Чисті внески).
       Посилання апеляційної скарги щодо незгоди із розрахунком колегія суддів не приймає до уваги, оскільки зазначений розрахунок не був спростований позивачем ні у суді першої, ні апеляційної інстанції.
       Крім того, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду судом апеляційної інстанції було витребувано у відповідача належним чином завірені докази сплати коштів ОСОБА_1 на виконання угоди №381121 від 29 лютого 2012 року, укладеної між ОСОБА_1 і ТОВ “Авто просто” про сплату 63,4543% від вартості авто на користь ТОВ “Авто просто”.
       
       На виконання запиту ТОВ “Авто просто” було надано розрахунок платежів за угодою № 381121 від 29.02.2012 року.
       Згідно зазначеного розрахунку, на виконання умов угоди ОСОБА_1 було дійсно сплачено 63,4543% вартості автомобіля (Чисті внески).
       Також, колегія суддів не приймає до уваги, доводи апелянта про те, що відповідачем не надано доказів зміни ціни автомобіля, та не може взяти до уваги наведений позивачем розрахунок від ціни автомобіля, дійсної на момент укладення угоди, зважаючи на наступне. 
Як вбачається із матеріалів справи, предметом уточненого позову позивача було визнання положення ст. 2 Додатку № 2 до Угоди в частині визначення поточної ціни автомобіля недійсним на підставі ч. 1 та ч. 2 ст. 18 ЗУ “Про захист прав споживачів”.
В позовній заяві позивач не ставив під сумнів отримання відповідачем повідомлень від постачальника автомобілів про зміну ціни автомобіля.

Розрахунки, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки позивач вважає ст.2 Додатку № 2 до Угоди вже недійсною. Проте, це не відповідає дійсності, оскільки вказана ст.2 Додатку № 2 до Угоди є діючою та недійсною визнана не була.

За угодою про надання послуг за системою АвтоТак послуги починають надаватися з моменту підписання Угоди за визначеними в Додатку № 1 до Угоди цінами у відсотках від взаємно обраного критерію - ціни автомобіля, що діє в місяці сплати. Такий спосіб визначення ціни погоджений між учасником та ТОВ “АВТО ПРОСТО” шляхом підписання Угоди. Механізм визначення ціни автомобіля детально викладений в Правилах функціонування системи придбання в групах АвтоТак (Додаток №2 до Угоди).
Право на розрахунок щомісячних платежів у відповідності до Поточної ціни товару (Автомобіля) також закріплено в Положенні про обов`язкові критерії та фінансові нормативи, а також вимоги, що обмежують ризики в діяльності фінансових компаній при наданні фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, затверджених Розпорядженням № 3384 від 08.08.2018 року Національною комісією, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг” , зокрема, відповідно до п. 34. У разі зміни поточної ціни товару адміністратор може змінювати розмір періодичних платежів та винагороди, які мають надалі вноситися учасниками групи з дати зміни поточної ціни товару, на умовах, у порядку та строки, визначені у договорі про адміністрування, при цьому раніше сплачена учасниками групи сума періодичних платежів та винагороди не перераховується і не підлягає додатковій оплаті у зв`язку зі зміною поточної ціни товару.
Згідно зі ст. 632 Цивільного кодексу України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. 
Зазначення в договорі вартості послуг (ціни договору) не в твердій сумі, а у відсотках від певного, взаємно обраного, критерію не протирічить чинному законодавству тому жодним чином не порушує прав споживача.
Визначення в договорі ціни не у вигляді певної суми грошових коштів, а шляхом вказівки на спосіб її визначення з використанням додаткового критерію - встановлення ціни виробником та/або імпортером, та/або истриб`ютором, не суперечить законодавству.
Такий спосіб визначення ціни погоджується між учасником та АВТО ПРОСТО в угоді. Механізм визначення ціни автомобіля викладений в Правилах функціонування системи придбання в групах АвтоТак (розділ 1 та ст. 2 Додатку № 2 до Угоди).
Розмір щомісячного внеску визначається у відсотках від тієї ціни автомобіля, яка встановлена виробником у відповідному місяці сплати внеску.
Якщо ціна автомобіля змінюється, сплачена учасником частина (відсоток) ціни автомобіля не підлягає подальшому перерахунку.
Розмір складових щомісячного платежу встановлений у відсотках, а не в твердій сумі. У відповідності до Додатку №1 до Угоди, розділу 1 Додатку №2 до Угоди, ст. 2 Додатку № 2 до Угоди, оскільки розмір повного щомісячного внеску визначається у відсотках до встановленої виробником актуальної ціни автомобіля, відсотки розміру щомісячних платежів залишаються незмінними, а ціна може змінюватися в разі, якщо її змінює Виробник та/або Імпортер.
Ціна автомобіля, яка повідомлена Виробником/Імпортером на дату сплати чергового щомісячного платежу і яка береться для розрахунку його розміру, повідомляється кожному Учаснику щомісяця у квитанції на сплату щомісячного платежу.
Оскільки ціна автомобіля щомісяця встановлюється постачальником та/або виробником та/або імпортером автомобілів, про зазначено в Угоді, отже ТОВ “АВТО ПРОСТО“ не може зафіксувати ціну автомобіля.
       Відповідно до ст. 5 Угоди ОСОБА_1 зобов`язується підписати відповідні двосторонні акти що свідчать про виконання зобов`язань за Угодою.
       Отже, зобов`язання ОСОБА_1 перед ТОВ «Авто Просто» у повному обсязі не виконані, а тому немає підстав для визнання Угоди припиненою шляхом виконання, так само відсутні підстави вважати договір застави припиненим.
       Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
       Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
       За правилами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
       Судом встановлено, що умовами укладеної між сторонами угоди передбачений обов`язок учасника системи про повну сплату ціни автомобіля та послуг відповідача шляхом оплати 120 внесків у порядку та розмірі, передбаченому умовами угоди та додатків до неї.
       Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
       Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (стаття 598 ЦК України).
       Посилання апелянта щодо виконання ним договору застави, колегія суддів не може взяти до уваги.
       Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Тобто, Договір застави є похідним договором та укладається з метою забезпечення належного виконання боржником основного зобов`язання.
Договір застави не може встановлювати нові зобов`язання в основному зобов`язанні та не може виконуватись або, не виконуватись. Договір Застави передбачає право кредитора на задоволення вимоги за основним зобов`язанням за рахунок предмета застави.
Таким чином посилання позивача в позові на виконання ним основного зобов`язання в розмірі 171 973,03 грн. (який визначено в Договорі застави від 10.10.2014 року) є безпідставним. 
Крім того, п. 1.7 Договору застави визначено, розмір забезпеченого заставою зобов`язання щодо сплати внесків може бути змінений відповідно до ст.2 Додатку №2 до Угоди в разі зміни Поточної Ціни автомобіля. Сторони досягли згоди відносно розміру зобов`язань, що забезпечуються заставою згідно з ним договором, розуміючи можливість зміни розміру зобов`язань.
Таким чином, в договорі застави зазначено про те, що розмір забезпеченого заставою зобов`язання може бути змінений на умовах передбачених основним зобов`язанням, тобто Угодою № 381121 від 29.02.2012 року.
Отже, висновки позивача про повне виконання ним зобов`язання Угодою № 381121 від 29.02.2012 року, шляхом виконання договору застави є необгрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки є не підтвердженими, та не відповідають нормам матеріального права.

       Також, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на ст.18 ЗУ “Про захист прав споживачів” у правовідносинах, які виникли за Угодою № 381121 від 29.02.2012 року, оскільки, дана стаття не може бути застосована, зважаючи на наступне.

       Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
       Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).
       За змістом частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Відповідно до частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
       Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
       Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.
       Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі – Закон) містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.
       За змістом частини п`ятої статті 18 Закону у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір.
       Частиною шостою статті 18 Закону визначено, що у разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому.
       Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено у частині другій статті 18 Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.
       Аналіз вказаної норми дає підстави вважати, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності; по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.
       Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).
       За приписами частин першої, другої статті 19 Закону нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

       Посилання апелянта на порушення ТОВ «Авто Просто» вимог ч.ч. 1,2 ст. 18 Закону спростовуються умовами Угоди та додатків до неї, згідно з якими учасник: заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ «Авто Просто», уважно прочитав та зрозумів Угоду та додатки до неї (положення перед підписами сторін, після статті 10 Угоди); учасник своїм підписом засвідчує факт ознайомлення та згоду з умовами Угоди, підтверджує свої права та обов`язки за Угодою, підтверджує здатність набувати прав та обов`язків за Угодою, умови Угоди зрозумілі та він вважає їх справедливими по відношенню до себе (положення перед підписами сторін, після статті 19 додатку № 2 до Угоди); відповідно до положень статей 2, 3 додатку № 2 до Угоди сума заборгованості може бути змінена в разі зміни поточної ціни автомобіля (пункт 3 додатку № 3 до Угоди), що підтверджується особистим підписом позивача .
      ОСОБА_1  погодився з умовами Угоди та додатків до неї, підписавши їх та вчиняючи дії на їх виконання. 
       Окрім цього, такі доводи спростовуються змістом пунктів 9.1, 9.2. статті 9 додатку № 2 до Угоди, що визначають порядок сплати повного внеску учасника в залежності від зміни поточної ціни нової марки та/або моделі автомобіля, та наданому сторонами в додатку № 2 до Угоди визначенню поточної ціни автомобіля, що встановлюється виробником та/або імпортером та/або дистриб`ютором в останній робочий день кожного місяця та є основою для розрахунку розміру складових повних внесків та інших платежів, передбачених Угодою, оскільки саме таке визначення було погоджено сторонами при укладенні Угоди, і воно є зрозумілим. За змістом такого положення кожна проінформована, розсудлива людина могла розуміти, що поточна ціна автомобіля, яка згідно з умовами Угоди, є ціною автомобіля, яка встановлюється виробником або імпортером, або дистриб`ютором в останній робочий день кожного місяця, є змінною величиною, яка може змінюватись, як у бік збільшення, так і у бік зменшення. 

       Визначення розміру щомісячних платежів у прив`язці до поточної ціни автомобіля, отриманого позивачем, а не у прив`язці до інших чинників, наприклад зміни курсу валют, підвищення облікової ставки Національного банку України, рівня інфляції, які також можуть впливати на вартість товарів та послуг на ринку, не можна вважати несправедливими умовами договору. 

       Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, враховуючи норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки сторони під час укладення Угоди та додатків до неї погодили усі їх істотні умови, у тому числі щодо графіку внесків, порядку розрахунків та сплати платежів, заміни, випадків припинення випуску або припинення продажу марки та/або автомобіля. 

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

       Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

       Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
       Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).
       Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. 
Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. 
Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
       Судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2019 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

       Головуючий О.В. Свистунова

       Судді: Т.П.Красвітна

               І.А. Єлізаренко