ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 381/4125/19                                      Головуючий у І інстанції - Осаулова Н.А.
                                                                                  Суддя-доповідач - Мельничук В.П.

                              П О С Т А Н О В А
       І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
  20 лютого 2020 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                Головуючого-судді:                  Мельничука В.П.        
                                                   суддів:                  Глущенко Я.Б., Оксененка О.М.,   

                         при секретарі:                   Черніченко К.О.,
                                                                   
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, згідно з ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Бойко Валентина Андрійовича на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Бойко Валентина Андрійовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

            В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з  адміністративним позовом до Поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Бойко Валентина Андрійовича, в якому просив   визнати дії Відповідача протиправними та скасувати постанову Серія ЕАК                             № 1721569 від 08 листопада 2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
В обґрунтування позову зазначав, що 08 листопада 2019 року близько 11 год. 46 хв. він керував автомобілем Hyundai Elantra державний номерний знак НОМЕР_1 зі швидкістю 63 км/год. рухаючись у напрямку м. Біла Церква а/д М05 с. Ксаверівка Київської області та був зупинений Відповідачем, який виніс постанову Серія ЕАК  № 1721569 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП за вчинення правопорушення передбаченого п. 5.45. ПДР України. Також, Позивач зазначає, що він сумнівається у справжності показників приладу TruCAM, які показали, що він рухався зі швидкістю 96 км/год, адже його швидкість була значно меншою. Разом з тим, він вказує на те, що Відповідачем на його усні заяви щодо призначення розгляду справи про адміністративне правопорушення не на місці зупинки або забезпечити об`єктивний розгляд, шляхом надання йому можливості долучити до справи особисті пояснення, було відмовлено. Відповідач виніс оскаржувану постанову без будь-якої підготовки до розгляду справи, без дослідження доказів, без його пояснень, пояснень свідків, чим порушив вимоги КУпАП, не надавши йому можливості скористатися його правами передбаченими ст. 268 КУпАП.
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 січня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.
Постанову по справі про адміністративне правопорушення Серії ЕАК № 1721569 від 08 листопада 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255,00 гривень  скасовано, а провадження у справі закрито.
В решті позову відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, Поліцейський взводу № 1 роти № 1 батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Бойко Валентин Андрійович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції  та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В апеляційній скарзі Відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. 
Зокрема, Відповідач зазначає, що на відео із приладу TruCam, яке додане до матеріалів справи, швидкість 96 км/год була зафіксована одночасно із моментом початку запису відео. В наступний момент, коли водій автомобіля, побачивши що його швидкість фіксують на пристрій  TruCam, почав різко знижувати швидкість і з крайньої лівої смуги руху перестроївся в крайню праву, на приборі фіксувалась найбільша швидкість, з якою він пересувався до моменту її зниження. Такий принцип роботи. При цьому, в моменту заміру, пристрій вимірює швидкість тільки одного конкретного автомобіля, на номерному знаку якого він концентрується в той момент. Відповідач звертає увагу на те, що достовірність інформації про порушення правил дорожнього руху може бути перевірена в будь-який момент після її фіксації приладом TruCam, у тому числі під час її пред`явлення в якості речового доказу в адміністративному судовому процесі. У позовній заяві Позивач посилається на те, що постанова винесене за відсутності будь-яких доказів вчинення ним правопорушення. Проте, дане твердження цілком спростовується доказами доданими до постанови, а саме фото та відео фіксація вчиненого правопорушенні, виконана вимірювальним приладом TruCam.
Позивачем відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Згідно з ч. 4   ст. 229 КАС України   фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились.
За приписами частини 5 статті 286 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 308   КАС України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що 08 листопада 2019 року відносно Позивача ОСОБА_1 поліцейським батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква сержантом поліції Бойком В.А. було винесено постанову   Серія ЕАК № 1721569   про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Як вбачається з вищевказаної постанови, 08 листопада 2019 року о 11 год. 46 хв. водій транспортного засобу ОСОБА_1 керуючи автомобілем   Hyundai Elantra державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався на автомобільній дорозі М-05 «Київ-Одеса» 57 кілометр в зоні дії знаку 5.45 «початок населеного пункту» зі швидкістю 96 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України, у зв`язку з чим на нього було накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.
Задовольняючи частково адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи не підтверджено наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення передбаченого п. 12.4.   ПДР   України за яке настає адміністративна відповідальність встановлена ч. 1 ст. 122 КУпАП, а тому постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності була винесена без достатніх правових підстав. Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що встановлений ч. 3   ст. 286 КАС України   перелік можливих судових рішень вичерпним, і не передбачає право суду визнавати дії суб`єкта владних повноважень протиправними у даній категорії справ, а тому в частині визнання дій Відповідача протиправними слід відмовити.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, з огляду на таке.
Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух»  встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України).
Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган (п. 1.5 ПДР України).
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух»       передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього   Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Пунктами 1.1, 1.9 ПДР встановлено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватись на вимогах цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Статтею 9 КУпАП   визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з п.п. 2, 3 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
Поліцейський може зупиняти транспортні засоби в разі якщо водій порушив ПДР (ст. 35 Закону).
Відповідно до п. 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.
Перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів (ч. 1 ст. 122 КУпАП).
Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП   порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Положеннями КУпАП   визначено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення ПДР, зокрема правопорушення передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими^ що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 КУпАП).
Щодо посилання Позивача в адміністративному позові на те, що Відповідачем як суб`єктом владних повноважень, дії якого оскаржуються Позивачем, суду не надано будь-яких доказів правомірності свого рішення про притягнення останнього до адміністративної відповідальності та його не було ознайомлено з правами, згідно з ст. 268 КУпАП, колегія суддів зазначає наступне.
З наданого Відповідачем відеозапису (а.с. 41) вбачається, що    автомобіль Hyundai Elantra державний номерний знак НОМЕР_1 рухається по автодорозі в лівій смузі, на 785 msec відео на автомобілі Позивача фіксується лазерний приціл вимірювача швидкості   TruCAM. 
В подальшому автомобіль змінює ряд руху та зупиняється на узбіччі автодороги. В   нижньому лівому кутку відео міститься відмітка про зафіксовану швидкість автомобіля, а саме 96 km/h (АРР).
Також, вчинення Позивачем правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності (перевищення швидкості) підтверджується фото з приладу «TruCam LTI 20/20» (серійний номер ТС 000517) (а.с.  42).
Згідно долучених до відзиву на адміністративний позов та апеляційної скарги копій документів встановлено, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки 29 серпня 2012 року № UA-МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних   приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджено тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12.
Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/16432, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 30 вересня 2019 року та чинного до 30 вересня 2020 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 № ТС000517 - придатний до застосування.
У відповідності до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" сертифікати відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу, видані в установленому порядку до набрання чинності цим Законом, чинні протягом визначеного в них строку дії.
Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08.02.2016 року № 193.
Колегія суддів звертає увагу, що чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію.
На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки "Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний ІЛІ LTI 20/20 TruCam", який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12.
Згідно з Переліку засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України затверджений наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05.04.2012 року № 437 вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM фірми Laser Technology, Inc., США, (номер за Державним реєстром засобів вимірювальної техніки) У3197-12 міжповірочний інтервал становить 1 рік.
Крім того, можливість використання виробу "TruCAM LTІ 20/20" виробництва Laser Technology Inc., США, підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 27.09.2018 року (а.с. 45, 80).
Отже, лазерний вимірювач швидкості TruCAM LT1 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.
Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.
Правильність реалізації у приладі TruCAM зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.
Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCAM, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.
Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCAM.
Таким чином, впровадження додаткових заходів для забезпечення достовірності інформації про порушення правил дорожнього руху та проведення їх експертиз не є обов`язковим.
За вимогами ст. 251 КУпАП   доказами у справі про адміністративне правопорушення є, з поміж іншого, також показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису.
Частиною 1 статті 40 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що вимоги щодо встановлення виключно автоматичних фото і відео технічних пристроїв для забезпечення публічної безпеки та порядку.
Тобто, покази приладу TruCam LTI 20/20 оцінюються інспектором як доказ в розумінні ст. 251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення.
Таким чином, як встановлено колегією суддів із матеріалів справи обставини вчинення правопорушення, викладені у винесеній поліцейським взводу № 1 роти № 1 батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Бойко Валентином Андрійовичем постанові Серія ЕАК № 1721569 від 08 листопада 2019 року у справі про адміністративне правопорушення, із змісту якої вбачаються час та місце вчинення правопорушення, а також особа, яку притягнуто до відповідальності.
Інспектор патрульної поліції відповідно до ст. 252 КУпАП оцінив докази, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності та виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення   правил дорожнього руху.
Окрім зазначеного вище, колегія суддів зазначає, що за приписами КУпАП розгляд справи і накладення штрафу інспекторами поліції фактично відбувається в спрощеному порядку, підстави для відкладення таких контролюючих функцій не передбачено.
Таким чином, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за порушення правил у сфері дорожнього руху, має спростувати виявлене правопорушення на місці його вчинення, в іншому випадку правомірність дій водія доводиться у судовому порядку шляхом подання позову про скасування відповідного рішення суб`єкта владних повноважень, з можливістю скористатись правовою допомогою.
Отже, при розгляді справи про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, колегія   суддів приходить до висновку, що поліцейський взводу № 1 роти № 1 батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Бойко Валентин Андрійович діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП   та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП   у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
Згідно п. 2 Розділу 3 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені зокрема, ч. ч. 1, 2, 3 ст. 122 КУпАП   виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Справу про адміністративне правопорушення стосовно порушення Позивачем 08 листопада 2019 року вимог п. 5.45. ПДР України, що виразилось у порушенні правил руху шляхом перевищення встановленого обмеження швидкості руху в населеному пункті на 46 км/год, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, було розглянуто Відповідачем на місці вчинення правопорушення, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.
Не спростовує здійсненого Позивачем адміністративного правопорушення факт не   надання йому під час розгляду справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху роз`яснень, передбачених положеннями статтею 268 КУпАП. Ці недоліки не можуть бути підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 753/4366/17 (адміністративне провадження № К/9901/21541/18).
Доводи Позивача про те, що відомості, отримані за допомогою пристрою вимірювання швидкості TruCAM не можуть вважатися доказами у розумінні КУпАП України, колегією суддів відхиляються, оскільки, як було зазначено вище, приписи ст. 251 КУпАП України визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.
Враховуючи те, що поліцейський взводу № 1 роти № 1 батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Бойко Валентин Андрійович діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а постанова винесена з дотриманням всіх вимог встановлених КУпАП та Інструкцією, адміністративний позов не підлягає задоволенню.
Докази, які б спростовували факт порушення Позивачем ч. 1 ст. 122 КУпАП, колегією суддів не встановлені, а тому вимоги Позивача про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі є необґрунтованими.
Суд першої інстанції  на вищенаведене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення адміністративного позову.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Розглянувши доводи Поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Бойко Валентина Андрійовича викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення в оскаржуваній частині постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні адміністративного позову.
Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 271, 272, 286, 308, 310, 319, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Бойко Валентина Андрійовича - задовольнити.
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 січня 2020 року скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову   ОСОБА_1 до Поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Бойко Валентина Андрійовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення - відмовити.

В іншій частині рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий-суддя:                                                                        В.П. Мельничук

                      Судді:                                                                        Я.Б. Глущенко 

                                                                                                           О.М. Оксененко