КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №754/15577/17                                                                       Головуючий у І інстанції - Лісовський О.В.  
апеляційне провадження №22-ц/824/722/2020                                     Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
 11 лютого 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Гуля В.В.,
суддів  Сушко Л.П., Сліпченка О.І.,
за участю секретаря  Покраси В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2  на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 серпня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Глобал Спліт" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу,-
  
                                                                встановив:
Позивач ТОВ "ФК "Актив+" звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.07.2008 року між АКІБ "УкрСиббанк" та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11376326000 , відповідно до якого Банк зобов`язався надати грошові кошти (кредит) у сумі 24 223, 19 доларів США, що еквівалентно 117 308, 06 грн. зі сплатою відсоткової ставки в розмірі 14,00 % річних, а відповідач зобов`язався своєчасно сплачувати на користь Банку щомісячні платежі згідно графіку платежів та повернути кредитні кошти в повному обсязі в строк до 27.07.2015 року. 25 липня 2008 року в забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань ОСОБА_1 за Договором про надання споживчого кредиту, між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 219730, за умовами якого остання поручається перед кредитором за виконання усіх зобов`язань ОСОБА_1 (позичальника) у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідачі кредит та відсотки за кредитом не сплачують. 20.04.2015 року між Банком та ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" був укладений Договір факторингу № 17, за яким Банк відступив Товариству своє право грошової вимоги за Договором № 11376326000 від 25.07.2008 року, укладеним між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 30.11.2016 року між ТОВ "ФК "Актив+" та ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" був укладений Договір факторингу № 279/ФК-16, за яким ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" відступив ТОВ "ФК "Актив+" своє право грошової вимоги за Договором № 11376326000 від 25.07.2008 року, укладеним між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 . На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за Договором на загальну суму 640327, 67 грн. та судові витрати по справі. 

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 серпня 2019 року позов задоволено. 
Стягнуто солідарно з  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 ,   на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Глобал Спліт" заборгованість за Кредитним договором № 11376326000 від 25.07.2008 року на загальну суму 640327, 67 грн. 
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Глобал Спліт" витрати по сплаті судового збору у розмірі 4802,45 грн. 
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Глобал Спліт" витрати по сплаті судового збору у розмірі 4802,45 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просили рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
      Апеляційну скаргу мотивовано тим, що договір поруки припинив свою дію в зв`язку з чим підстав для стягнення заборгованості з поручителя підстав не має.
В частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , суд за заявою цього відповідача про пропуск строку позовної давності не відмовив в задоволенні позову з цих підстав. 
Крім того суд не взяв до уваги ту обставину, що договори факторингу не були нотаріально посвідчені і є нікчемні та про відступлення права вимоги не повідомлялось.
Сам розрахунок заборгованості вказаний у виписці є неналежним доказом.
А також не враховано, що в рахунок погашення заборгованості було реалізовано предмет застави за 161000 грн.
У відзиві позивач посилається на те, що порука не припинена,  оскільки 03.07.2018 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення звмін до деяких законодавчих законодавчих актів України щодо відновлення кредитування». Згідно нової редакції ч. 4 ст. 559 ЦК України пред`явлення вимог до поручителя встановлено протягом трьох років. Оскільки позов поданий у межах строків позовної давності, позивач просив залишити апеляційні скарги без задоволення.
Апеляційні скарги підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. 
Судом першої інстанції встановлено, що 25.07.2008 року між АКІБ "УкрСиббанк" та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11376326000 , відповідно до якого Банк зобов`язався надати грошові кошти (кредит) у сумі 24 223, 19 доларів США, що еквівалентно 117 308, 06 грн. зі сплатою відсоткової ставки в розмірі 14,00 % річних, а відповідач зобов`язався своєчасно сплачувати на користь Банку щомісячні платежі згідно графіку платежів та повернути кредитні кошти в повному обсязі в строк до 27.07.2015 року.
25 липня 2008 року в забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань ОСОБА_1 за Договором про надання споживчого кредиту, між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 219730, за умовами якого остання поручається перед кредитором за виконання усіх зобов`язань ОСОБА_1 (позичальника) у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник.
20.04.2015 року між Банком та ТОВ "ФК «Довіра та Гарантія" був укладений Договір факторингу № 17, за яким Банк відступив Товариству своє право грошової вимоги за Договором № 11376326000 від 25.07.2008 року, укладеним між АКІБ "УкрСиббанк та ОСОБА_1 
30.11.2016 року між ТОВ "ФК "Актив+" та ТОВ "ФК «Довіра та Гарантія" був укладений Договір факторингу № 279/ФК-16, за яким ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" відступив ТОВ "ФК "Актив+" своє право грошової вимоги за Договором № 11376326000 від 25.07.2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 
18.10.2018 року між ТОВ "Фінансова компанія "Актив+" та ТОВ "Глобал Спліт" був укладений Договір факторингу, відповідно до умов якого Товариство набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, що являлись боржниками Банку, у тому числі і до відповідачів.
Банк свої зобов`язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши кредитні кошти, при цьому відповідачами зобов`язання за договором у повному обсязі не виконані, у зв`язку з чим станом на 23.11.2017 року у них виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 640327, 67 грн., з яких:
- 375 351,00 грн. - заборгованість за кредитом;
- 264 976,67 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.
У п. 3.1 Договору поруки від 25.07.2008 року, встановлено, що цей Договір набирає чинності з моменту його підписання обома Сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань Боржника за основним договором або до погашення поручителем зобов`язань боржника в рахунок виконання зобов`язань за основним договором в сумі та в межах якої поручитель відповідає перед кредитором, тобто до першої з перерахованих подій, яка настане раніше.
Відповідно до п. 9.8 Основного договору строк дії даного Договору встановлюється з дати його укладення (дати підписання Договору Сторонами) до повного повернення Банку всієї суми кредиту за Договором та повного погашення плати за кредит і неустойки, у разі її нарахування.
Задовольняючи позов, суд виходив з того, що зобов`язання мають виконуватись належним чином відповіднодо умов договору і вимог закону в зв`язку з чим відповідачі несуть солідарну відповідальність.
Згідно наданих Банком доказів, зокрема, розрахунку заборгованості, останній платіж було здійснено ОСОБА_1 за вказаним вище кредитним договором 11.03.2015 року.
Даний позов подано до суду 24.11.2017 року, тобто у межах встановленого діючим законодавством строку позовної давності.
Представник відповідачів подав до суду заяву про застосування до даних позовних вимог строку позовної давності, зважаючи на те, що відповідач востаннє сплатив грошові кошти у розмірі 288, 75 доларів США основного боргу 09.07.2010 року.
Але дані твердження не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, були спростовані належними та допустимими доказами, наданими стороною позивача, а тому не прийняті судом до уваги, як підстава для відмови у задоволенні позовних вимог.
     Проте рішення суду відповідає вимогам закону не в повній мірі. 
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
З матеріалів справи вбачається, що 25.07.2008 року між АКІБ "УкрСиббанк" та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу № 11376326000 , відповідно до якого Банк надав грошові кошти (кредит) у сумі 24 223, 19 доларів США, що еквівалентно 117 308, 06 грн. зі сплатою відсоткової ставки в розмірі 14,00 % річних, а відповідач зобов`язався своєчасно сплачувати на користь Банку щомісячні платежі згідно графіку платежів та повернути кредитні кошти в повному обсязі в строк до 27.07.2015 року.
Як правильно встановлено судом першої інстанції та визнано представником ОСОБА_1 , в суді апеляційної інстанції згідно розрахунку заборгованості, останній платіж за договором кредиту останнім здійснено 11.03.2015 року.
Дані обставини у встановленому законом порядку не спростовані.
У встановлений договором строк до 27.07.2015 року боржник кредитні кошти в повному обсязі не повернув.
Таким чином, коли позов був поданий до суду 24.11.2017 року тобто в межах, встановленого ст. 257 ЦК України, трирічного строку звернення, суд обґрунтовано задовольнив позов про стягнення суми заборгованості з боржника ОСОБА_1 .
Проте поза увагою суду залишена та обставина, що у цій справі вже було постановлено заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 квітня 2018 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Глобал Спліт" заборгованості за Кредитним договором № 11376326000 від 25.07.2008 року на загальну суму 640327, 67 грн. і того ж дня судом був виданий виконавчий лист від 19 квітня 2018 року.
Ухвалою цього ж суду вказане заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2018 року було скасовано і призначено справу для подальшого розгляду, але при його примусовому виконанні 28.08.2018 року держвиконавцем було проведено електронні торги і реалізовано за 161000 грн. транспортний засіб марки HYUNDAI, модель SONATA, рік випуску 2008. ДНЗ НОМЕР_2 , який виступав предметом застави за договірними зобов`язаннями, та кошти перераховані стягувачу (а.с. 36 Т. 2).
Таким чином сума заборгованості складає 640327, 67 грн. - 161000 грн.= 479326,67 грн. в зв`язку з чим стягненню підлягає остання, оскільки у вище вказаний спосіб заборгованість була частково погашена за рахунок реалізації предмета застави.
При цьому судом також не враховано наступне.
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).
Вимога статті 526 ЦК України щодо обов`язку виконувати зобов`язання належним чином поширюється і на акцесорні (забезпечувальні) договори та сторін таких договорів.
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент виниклих правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
     Згідно кредитного договору строк виконання основоного зобов`язання був встановлений до 27.07.2015 року, а кредитор пред`явив вимоги до поручителя 24.11.2017 року тобто з пропуском встановленого ст. 559 ЦК України шестимісячного строку, коли вже договір поруки припинив свою дію.
     Доводи позивача про те, що 03.07.2018 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення звмін до деяких законодавчих законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» і згідно нової редакції ч. 4 ст. 559 ЦК України пред`явлення вимог до поручителя встановлено протягом трьох років, не приймаються судом до уваги, оскільки згідно Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
     Таким чином не приймаються до уваги також і доводи позивача про те, що договором поруки встановлено його дію до повного виконання основного зобов`язання, оскільки сама по собі умова договору поруки про дію поруки до повного виконання  позичальником зобов`язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов`язань не може розглядатись як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає ст.. 252 ЦК України.
     Зважаючи на викладене апеляційні скарги в цій частині підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги ту обставину, що договори факторингу не були нотаріально посвідчені і є нікчемні та про відступлення права вимоги не повідомлялось не грунтуються на вимогах закону, який для договору факторингу нотаріальної форми його посвідчення не передбачає. Обгрунтовуючи такі доводи як на підставу ОСОБА_1 посилається на Закону України «Про заставу», проте дія цього закону не поширюється на відносини, які регулюються ст. 1077 ЦК України.
Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Статтею 1082 ЦК України передбачено, що  боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
 Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Встановлено, що в рахунок пред`явленої суми боргу відповідач клієнту (попереднім клієнтам) свого обов`язку оплати не здійснював.
Таким чином заборгованість має бути стягнута на користь особи, яка має право грошової вимоги відповідно до договору факторингу, а відповідач від такого обов`язку оплати боргу не звільнений.
Умови, встановлені ст. 1082 цього Кодексу носять позасудовий характер врегулювання відносин.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Інші аргументи апеляційноїскарги на законність та обґрунтованість рішення судупершої інстанціїне впливають, його висновків не спростовують.
Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки усвітлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)", § 23).
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційних скарг та скасувння судового рішення з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 367,  374, 376 ЦПК України, суд, - 
 
постановив:
 
Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2  задовольнити частково.
 
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 серпня 2019 року скасувати.
 
Ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Глобал Спліт" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Глобал Спліт" заборгованості в розмірі 479326,67 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Глобал Спліт" судовий збір в розмірі 9604.90 грн.
      Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку протягом тридцяти днів.
 
Суддя-доповідач                                                          В.В. Гуль
 
Судді                                                                             Л.П. Сушко
 
                                                                                       О.І. Сліпченко