Дата документу 15.01.2020 Справа № 318/1627/17

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 318/1627/17	Головуючий у 1-й інстанції Комишня Н.І.	
Пр. № 22-ц/807/88/20	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2020 року                                         м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)        Гончар М.С. 
суддів                                        Подліянової Г.С., Кримської О.М.
за участі секретаря                                Бабенко Т.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Кам`янсько-Дніпровська державна нотаріальна контора про зняття арешту з майна

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (т.с.1 а.с. 1-3), в якому просив зняти арешт з будинку АДРЕСА_1 , який належить йому, накладений на підставі ухвали Кам`янсько-Дніпровського районної суду Запорізької області.
В обґрунтування свого позову зазначав, що 10.11.1990 року між ним та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 . Згідно із рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 22.12.1998 року (справа 2-1/1998) вказаний договір був визнаний недійним, а він став законним власником вказаного нерухомого майна. З метою реалізації свого права власності та відповідно здійснення державної реєстрації права власності на будинок АДРЕСА_1 , він звернувся до Кам`янсько-Дніпровської державної нотаріальної контори та дізнався, що ухвалою Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 20.10.1994 року на будинок був накладений арешт. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно..., в реєстрі містяться записи про обтяження стосовно будинку АДРЕСА_1 , в якості підстави обтяження зазначено лише «ухвала Нарсуд Кам`янко-Дніпровського району». Згідно з відповіддю Кам`янсько-Дніпровської державної нотаріальної контори, на підставі ухвали Кам`янсько-Дніпровського районної суду Запорізької області від 20.10.1994р. на вказаний вище будинок був накладено арешт, зроблено відповідний запис в книгу реєстру заборон відчуження нерухомого майна та рухомого майна, при цьому листування на паперових носіях згідно номенклатури справ зберігалося в нотаріальній конторі три роки. На його звернення до Кам`янсько - Дніпровського районного суду Запорізької області щодо отримання ухвали суду від 20.10.1994 року, суд не зміг надати йому таку інформацію, оскільки відсутня інформація, за якою можна було б визначити відповідний документ. Наступним зверненням до Запорізького обласного державного нотаріального архіву та згідно з відповіддю останнього від 22.05.2017 року № 1230/01 20 - вдалося з`ясувати, що в нотаріальному архіві рішення суду на підставі якого 20.10.1994 року був накладений арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 також відсутнє, але є запис про те, що ОСОБА_1 є особою, яка одержала позику. Таким чином, хоча ухвалу Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 20.10.1994 року не надалося знайти та отримати її примірник, було встановлено, що вказаною ухвалою дійсно був накладений арешт на будинок АДРЕСА_1 «боржником» в даному випадку виступав ОСОБА_1 . З огляду на викладені вище обставини на даний час на належне йому майно безпідставно накладено арешт, чим порушені його майнові права щодо розпорядження власністю.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї скарги визначено суддю суду першої інстанції Комишня Н.І. (т.с. 1 а.с. 13).
Рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2017 року (т.с. 1 а.с. 81-84) позовні вимоги ОСОБА_2 у цій справі задоволено.
Знято арешт з будинку АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 640,00 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1  у своїй апеляційній скарзі (т.с. 1 а.с. 90-97) просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 13 лютого 2018 року (судді Крилова О.В., Кухар С.В., Онищенко Е.А. т.с. 1 а.с. 155-158) апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2017 року у цій справі залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 04 вересня 2019 року (т.с. 1 а.с. 225-228) в порядку часткового задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 постанову Апеляційного суду Запорізької області від 13 лютого 2018 року у цій справі скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
23 вересня 2019 року дана справа надійшла у провадження Запорізького апеляційного суду (т.с. 1 а.с. 229).
Оскільки, Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.
Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 1 а.с. 230).
З 15.12.2017 року набрав законної сили ЦПК України в новій редакції, тому саме його нормами має керуватись апеляційний суд при апеляційному перегляді цієї справи.
Разом із тим, апеляційний суд має враховувати норми ЦПК України, які були чинними на час розгляду цієї справи судом першої інстанції (14.11.2017 року). 
Ухвалою апеляційного суду дану справу прийнято до провадження (т.с. 1 а.с. 231).
В автоматизованому порядку суддею Кримською О.М. у цій справі замінено суддю Маловічко С.В. у зв`язку тривалою хворобою останньої (т.с. 1 а.с. 233-234).
Ухвалою апеляційного суду дану справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 1 а.с. 235).
Учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі при новому апеляційному розгляді цієї справи.
Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
Позивач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 подав до суду апеляційної інстанції клопотання про долучення до матеріалів цієї справи доказів того, що ОСОБА_2  є власником житлового будинку  АДРЕСА_1  (т.с. 2 а.с. 1-8).
Ухвалою апеляційного суду (т.с. 2 а.с. 10) дану справу призначено до апеляційного розгляду в режимі відеоконференції в порядку задоволення клопотання ОСОБА_1 (т.с. 1 а.с. 246).
30 жовтня 2019 року позивач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 подав до суду апеляційної інстанції клопотання про долучення до матеріалів цієї справи доказів того, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 (т.с. 2 а.с. 19-22).
Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 30 жовтня 2019 року, не відбувся та був відкладений в режимі відоконференції (т.с. 2 а.с. 26) в порядку задоволення клопотання представника відповідача ОСОБА_1 та адвоката останнього - Темненко В.О., які приймають участь у розгляді цієї справи в режимі відеоконференції, про його відкладення через фізичну неможливість ознайомитись із наданими ОСОБА_2 апеляційному суду через канцелярію лише в день цього судового засідання 30.10.2019 року документами на підтвердження його права власності на вищезазначений будинок.
У судове засідання 15 січня 2020 року повідомлені апеляційним судом належним чином про дату, час і місце розгляду цієї справи (т.с. 2 а.с. 33-40) всі учасники цієї справи, окрім позивача  ОСОБА_2 , у тому числі в режимі відоконференції не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.
В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх учасників цієї справи, що не з`явились, та на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю позивача ОСОБА_2 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги позивача ОСОБА_2 у повному обсязі у цій справі, керувався ст. ст. 55 Конституції України права, ст. ст. 16, 317, 319, 391 ЦК України, ст. ст. 3, 60, 61, 88, 215, 291, 292, 294 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, та виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено з додержанням вимог закону, є обґрунтованим та законним.
Ст. 263 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, (аналог ст. 213 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року) містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року (аналог ст. 214 в редакції, чинній до 14.12.2017 року) – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Рішення суду першої інстанції цим вимогам ЦПК України у цій справі відповідає.
Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що рішенням Кам`янсько - Дніпровського районного суду Запорізької від 22.12.1998 р. за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним вимоги позивача задоволено, визнано договір купівлі-продажу від 10.11.1990 року недійсним (т.с. 1 а.с. 4). Рішення набрало законної сили 04.01.1999 року.
Рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької від 04.10.2002 року зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та проживаючих з ними дітей передати житловий будинок з надвірними будівлями вартістю 25805,70 грн. ОСОБА_4 , а ОСОБА_4 на момент передачі йому будинку, виплатити одноразово подружжю Лойко 25805,70 грн. або суму за вищевказане майно станом на момент виконання даного рішення (т.с. 1 а.с. 5). Рішення набрало законної сили 05.11.2002 року.
Як правильно було встановлено судом першої інстанції у цій справі із вищевказаних судових рішень, після визнання договору купівлі-продажу вищезазначеного будинку недійсним,  ОСОБА_2 повністю було поновлено у правах власника спірного житлового будинку.
Вказані обставини також підтверджуються рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької від 05.10.2017 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , територіальної громади в особі Кам`янсько-Дніпровської міської ради Запорізької області про визнання права власності на житловий будинок, усунення перешкод в реалізації права власності (т.с. 1 а.с. 75,76). Рішення набрало законної сили 21.06.2017 року.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 21.06.2017 року, якою рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької від 05.10.2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 18.01.2017 року залишено без змін (т.с. 1 а.с. 42,43).
Відповідно до ст. 61 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року (аналог ст. 82 ч. 4 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній…, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини.
У відповідності до п. 2 постанови Пленуму ВССУ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно...
Згідно із інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна сформованого 01.03.2017р. в реєстрі мається відомості про обтяження, тип обтяження "арешт" стосовно будинку АДРЕСА_1 , в якості підстави обтяження зазначено «ухвала, Нарсуд Кам`янко-Дніпровського району» (т.с. 1 а.с. 6).
Судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_4 , якій діє в інтересах ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 01.02.2017 року (т.с. 1 а.с. 25), звертався до Кам`янсько-Дніпровської державної нотаріальної контори, Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області, Запорізького обласного державного нотаріального архіву, з митою отримання відповідних документів стосовно накладеного арешту на будинок АДРЕСА_1 .
Згідно із відповіддю Кам`янсько-Дніпровської державної нотаріальної контори, на підставі ухвали Кам`янсько-Дніпровського районної суду Запорізької області від 20.10.1994 року на вказаний вище будинок був накладено арешт, зроблено відповідний запис в книгу реєстру заборон відчуження нерухомого майна та рухомого майна, при цьому листування на паперових носіях згідно номенклатури справ зберігалося в нотаріальній конторі три роки (т.с. 1 а.с. 7).
Відповідно до відповіді Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області щодо отримання ухвали суду від 20.10.1994 року, суд не зміг надати йому таку інформацію, оскільки відсутня інформація, за якою можна було б визначити відповідний документ (т.с. 1 а.с. 8).
За змістом відповіді Запорізького обласного державного нотаріального архіву та згідно з відповіддю останнього від 22.05.2017 року № 1230/01-20 вдалося з`ясувати, що в нотаріальному архіві рішення суду, на підставі якого 20.10.1994 року був накладений арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 також відсутнє, але є запис про те, що ОСОБА_1  є особою, яка одержала позику (т.с. 1 а.с. 11).
Таким чином, судом першої інстанції було правильно встановлено, що рішення суду, на підставі якого 20.10.1994 року був накладений арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 відсутнє, але є запис про те, що ОСОБА_1 є особою, яка одержала позику.
Доводи відповідача, представника відповідача про те що позивач пропустив строк позовної давності звернення до суду з позовом не знайшли свого підтвердження, та спростовуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна сформованого 01.03.2017 року (т.с. 1 а.с. 6).
Згідно із ст. 60 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, (аналог ст. 12 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року) сторона повинна довести суду ті обставини на які вона посилається як в підтвердження своїх позовних вимог або заперечень. 
Відповідач та його представник не надали суду першої інстанції жодних доказів в підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог позивача у цій справі.
При вищевикладених обставинах, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 порушує права позивача ОСОБА_2 як власника майна, що є підставою для задоволення позову та зняття арешту з майна позивача.
Доводи апеляційної скарги відповідача  ОСОБА_1  є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку він та його представник вважають єдино правильною та єдино можливою.
Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 212 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року (аналог ст. 89 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року).
За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 60 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, аналог ст. 12 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року).
Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 61 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року (аналог ст. 82 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у цій справі відсутні.
Відповідач ОСОБА_1 та його представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів у спростування позову позивача у цій справі.
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року 9аналог ст. 10 ч. 4 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року), сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року).
В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Проте докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у цій справі відсутні, і зокрема відповідачем та його представником апеляційному суду при новому апеляційному розгляді цієї справи не надані.
В силу вимог ст. 417 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.
Встановлено, що рішенням Кам`янсько - Дніпровського районного суду Запорізької області від 05 жовтня 2016 року (т.с. 1 а.с. 75-76), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 18 січня 2017 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року (т.с. 1 а.с. 42-43), ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні позову у справі за його позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Кам`янсько – Дніпровської міської ради запорізької області про визнання за ним права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , лише з тих підстав, що відсутні підстави для повторного визнання за ОСОБА_2 права власності на цей будинок, оскільки він йому належить на підставі свідоцтва про право особистої власності від 10.03.1982 року (копія, яка була надана позивачем ОСОБА_2 вже після ухвалення рішення судом першої інстанції у цій справі касаційному суду (т.с. 1 а.с. 33) та апеляційному суду при новому апеляційному розгляд цієї справи (т.с. 2 а.с. 5) та яка може бути прийнята апеляційним судом до уваги у цій справі як доказ, передбачений ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 ).
При вищевикладених встановлених судом фактичних обставинах цієї справи запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно станом на час розгляду цієї справи судом першої інстанції (14 листопада 2017 року) про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на вищезазначений будинок (т.с. 1 а.с. 6) чи відсутність запису в останньому про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на вищезазначений будинок (т.с. 1 а.с. 186), на які посилався відповідач ОСОБА_1 у своїй вищезазначеній апеляційній скарзі у цій справі, самі по собі нічого у цій справі не спростовують і не підтверджують. 
В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Не може бути доказом у цій справі, передбаченим ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, який може бути прийнятий апеляційним судом до уваги у цій справі, наданий позивачем апеляційному суду витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.05.2018 року про державну реєстрацію 16.05.2018 року права власності на вищезазначений будинок за ОСОБА_2 на підставі вищезазначеного свідоцтва про право особистої власності від 10.03.1982 року (т.с. 2 а.с. 4, 20), при перегляді законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі від 14.11.2017 року.
В силу вимог ст. 20 ч. 1 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.
ОСОБА_1 та його представник не довели суду у цій справі належними, допустимими доказами, що існує інше конкретне цивільне провадження, в якому саме було накладене вищевказаний арешт вищезазначеного будинку, який просить зняти позивач ОСОБА_2 у цій справі, як його законний власник, та що можливий інший ефективний спосіб захисту порушеного права ОСОБА_2 , ніж обраний позивачем у цій справі.
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.
В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.
Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.
Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року (аналог ст. 141 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року) у цій справі було вирішено питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.
Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у разі відмови відповідачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.
Крім того встановлено, що відповідач ОСОБА_1 в силу вимог закону (т.с. 1 а.с. 105) був звільнений від сплати судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі.
Керуючись ст. ст. 10, 60-61, 88, 212-214 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2017 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 23.01.2020 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Подліянова Г.С.	Кримська О.М.