справа № 357/9967/19
головуючий у суді І інстанції Бондаренко О.В.
провадження № 22-ц/824/1617/2020
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
 
ПОСТАНОВА 
Іменем України
 
15 січня 2020 року                                                                                      м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Мостової Г.І.
суддів Слюсар Т.А., Волошиної В.М.,
секретаря судового засідання Сердюк К.О.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргоюпредставника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - адвоката Данильченко Олени Олександрівни на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2019 року
за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову
у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання валютного кредитного договору, додаткової угоди №1 та договору іпотеки недійсними, -
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 09 вересня 2019 року звернувся до суду з вказаною заявою, яку обґрунтовує тим, що він звернувся з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», про визнання валютного кредитного договору, додаткової угоди №1 та договору іпотеки недійсними. 
На забезпечення виконання умов кредитного договору в іпотеку відповідачу надано квартиру, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .Ним, було отримано лист № 9088/17-18-19 від 21 вересня 2019 року ДП «Сетам» про реалізацію квартири АДРЕСА_1  як предмету іпотеки на електронних торгах, що мають відбутися 13 вересня 2019 року. 
У зв`язку з цим, просить заборонити АТ КБ «ПриватБанк» вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , зобов`язати ДП «СЕТАМ» припинити підготовку до проведення торгів 13 вересня 2019 року щодо продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та заборонити ДП «СЕТАМ» вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження квартири АДРЕСА_1 , в тому числі, але невиключно проводити підготовчі заходи та безпосередньо торги.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2019 рокувідкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання та залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області та Державне підприємство «СЕТАМ».
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, задоволено. 
Вжито заходи забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», про визнання валютного кредитного договору, додаткової угоди №1 та договору іпотеки недійсними, шляхом заборони АТ КБ «ПриватБанк» вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та заборони ДП «СЕТАМ» вчиняти будь-які дії (підготовчі заходи та торги) спрямовані на відчуження квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявником обґрунтовано наявність зв'язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, спосіб забезпечення позову, про застосування якого просить заявник, є співмірним позовним вимогам, між сторонами існує спір і невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов'язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з частиною 3 статті 154 ЦПК України.
Отже, суд першої інстанції, враховуючи розумність та співрозмірність заходів забезпечення позову, наслідки зупинення проведення торгів щодо реалізації нерухомого майна, правову підставу для зупинення торгів, вважав, що вимоги про заборону вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження квартири, підлягають до задоволення.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат  Данильченко О.О. подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2019 року та постановити нову - про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судпершої інстанції, вирішуючи питання про забезпечення позову, не в повному обсязі встановив дійсні обставини справи та дійшов незаконного висновку всупереч положенням Закону України «Про виконавче провадження», позивач зловживає своїми процесуальними правами, доказів про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду заявником не надано. 
Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи в апеляційній інстанції, не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.
Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке.
Забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення.
Заходами забезпечення позову є тимчасове обмеження прав особи тією мірою та таким чином, як це необхідно для збереження в період розгляду справи можливості безперешкодного виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Згідно частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з врахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову,який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Пунктом 2 вищезазначеної Постанови Пленуму передбачено, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2016 року в справі № 357/18202/14-ц (2/357/1761/16) за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору було вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № KIC0GK00830051 від 27 липня 2006 року у сумі 609 753 грн 49 коп. Вказане рішення набрало законної сили 05 липня 2016 року, про що свідчать видані виконавчі листи.
22 серпня 2016 року представником ПАТ КБ «ПриватБанк» вказаний виконавчий лист було пред`явлено до виконання до Білоцерківського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області.
Постановою державного виконавця міського відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції від 30 серпня 2016 року було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2/357/1761/16 від 22 липня 2016 року.
В межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем 22 вересня 2017 року було винесено постанову про опис та арешт майна боржника, відповідно до якої було описано та арештовано майно, а саме: квартири АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 
22 січня 2018 року державним виконавцем було винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.
03 червня 2019 року було проведено оцінку вартості житлової трикімнатної квартири АДРЕСА_1 
Отже, апеляційним судом встановлено, що рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2016 року набрало законної сили, в даний час не виконано, перебуває на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби, а тому з огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що заявником помилково вибрано спосіб захисту своїх прав в порядку виконання рішення суду шляхом постановлення ухвали про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа, а саме: шляхом заборони АТ КБ «ПриватБанк» вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження іпотечної квартири та заборони ДП «СЕТАМ» вчиняти будь-які дії (підготовчі заходи та торги) спрямовані на відчуження іпотечної квартири.
Вжиття заходів щодо забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких дій, спрямованих на реалізацію або відчуження будь-яким способом нерухомого та рухомого майна, щодо якого в рамках виконавчого провадження накладений арешт державного виконавця, є фактично зупиненням виконання судового рішення, що набрало законної сили, що є недопустимим.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем не надано суду жодного доказу реальної загрози невиконання чи можливого утруднення виконання майбутнього рішення суду у цій справі, оскільки у разі ухвалення рішення суду про визнання правочинів недійсними  воно не передбачає примусового виконання.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України» рішення від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо скасування забезпечення позову, відмови в скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову або відмови у забезпеченні позову;
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Керуючись статтями 149-159, 353, 367, 368, 374, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргупредставника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - адвоката Данильченко Олени Олександрівни задовольнити.
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2019 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню у касаційному порядку до Верховного Суду.
 
Повний текст постанови складено 16 січня 2020 року.

 
Головуючий                                                                                   Мостова Г.І.
 
Судді                                                                                               Слюсар Т.А.
 
                                                                                                        Волошина В.М.