Єдиний унікальний номер 233/2636/19 
Номер провадження 22-ц/804/553/20        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И
03березня 2020 року                                                                                                             м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого судді Будулуци М.С.
суддів: Агєєва О.В., Гапонова А.В.,
при секретарі Сергєєвої К.О.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Бахмут Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Байгуш Олексій Юрійович, на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 листопада 2019 року по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» до ОСОБА_1 про переукладення договору оренди земельної ділянки та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» про розірвання договору оренди земельної частки (паю) (справа № 233/2636/19, суддя Мартиненко В.С., рішення ухвалене в місті Костянтинівка Донецької області, повне судове рішення складено 20 листопада 2019 року),-

В С Т А Н О В И В:

25 квітня 2019 року Приватне акціонерне товариство «АПК-Інвест» (надалі Пр АТ «АПК-Інвест») звернулось з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило визнати переукладеним договір оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 р., укладений між Пр АТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_1 , на договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1422483900:44:000:0003, площею 4,3487 га, на тих самих умовах, що і раніше укладений договір оренди земельної частки (паю), починаючи з дати реєстрації права власності відповідача на земельну ділянку з 18 травня 2018 року в запропонованій  редакції. 
В обґрунтування вказаних вимог позивач посилався на те, що 22 березня 2012 року між ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної частки (паю), зареєстрований 30 березня 2012 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської сільської ради під номером 1107, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав в оренду позивачу земельну частку (пай) (рілля) розміром 4,86 умовних кадастрових гектарів, право на яку належало йому на підставі сертифіката на право на  земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , виданого 28 січня 2009 року Костянтинівською районною державною адміністрацією. 22 березня 2012 року сторони уклали акт приймання-передачі земельної ділянки (паю). Позивач виконував свої зобов`язання за договором оренди належним чином, зокрема, сплачував на користь відповідача орендну плату. На підставі вказаного сертифікату ОСОБА_1 було виділено в натурі земельну ділянку площею 4,3487 га з кадастровим номером 1422483900:44:000:0003, право власності на яку зареєстроване 18 травня 2018 року. Про вказані обставини ОСОБА_1 позивача не повідомив та ухилився від переукладення договору оренди земельної ділянки, в зв`язку з чим вказаний договір має бути визнаний переукладеним судом на тих же умовах, що і договір оренди земельної частки (паю), з встановленням орендної плати з урахуванням індексації в розмірі 8 373 грн.
05 серпня 2019 року відповідачем було подано зустрічний позов, в якому ОСОБА_1 просив розірвати договір оренди земельної части (паю) від 22 березня 2012 року, укладений між ним та ПрАТ «АПК-Інвест» та зареєстрований 30 березня 2012 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток паїв Миколайпільської сільської ради за № 1107. В обґрунтування вказаних вимог позивач посилався на те, що після виділення земельної ділянки в натурі сертифікат на земельну частку (пай) є недійсним, що є підставою, передбаченою чинним законодавством, для розірвання договору оренди земельної частки (паю). Власник земельної ділянки, враховуючи принцип непорушності його права власності, після виділення її в натурі та реєстрації свого права власності не мав наміру переукладати договір оренди земельної ділянки, оскільки став обробляти її самостійно, про що повідомив орендаря, орендну плату не отримує. Чинним законодавством не передбачений обов`язок для сторін переукласти договір оренди земельної ділянки після виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї, а наявність вільного волевиявлення сторін під час укладання договору є обов`язковою умовою для його дійсності. У вказаних орендних правовідносинах відбулась зміна статусу сторін та предмета договору оренди земельної частки (паю), місце розташування земельної ділянки, що є істотними умовами договору. Крім того, чинним законодавством передбачено, що у разі зміни меж або цільового використання земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди. А отже, у разі відсутності домовленості сторін про його переукладання, договірні відносини щодо оренди земельної частки (паю) припиняються шляхом визнання судом вказаного договору розірваним. Обраний первісним позивачем спосіб захисту, а саме: визнання договору переукладеним, чинним законодавством не передбачений.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 листопада 2019 року позов Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» до ОСОБА_1 про переукладення договору оренди земельної ділянки задоволено частково.
Визнано право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1422483900:44:000:0003 площею 4,3487 га за орендарем Приватним акціонерним товариством «АПК-Інвест» на підставі договору оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року, укладеного між Приватним акціонерним товариством «АПК-Інвест» та ОСОБА_1 , зареєстрованого 30 березня 2012 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської селищної ради за № 1107. 
В частині позовних вимог щодо визнання договору оренди землі переукладеним відмовлено.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» про розірвання договору оренди земельної части (паю) відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1 921 гривні.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявні правові підстави для визнання права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1422483900:44:000:0003 площею 4,3487 га за орендарем – Приватним акціонерним товариством «АПК-ІНВЕСТ», оскільки відсутність відомостей про державну реєстрацію речового права позивача в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно порушує його права. Вимога про визнання переукладеним договору оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року, зареєстрованого 30 березня 2012 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельної ділянки на тих самих умовах не підлягає задоволенню з огляду на відсутність волевиявлення обох сторін договору оренди земельної частки (паю) на його переукладення або зміну.
Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , суд виходив з того, що не встановлено наявність визначених Законом України «Про оренду землі», зокрема статтями 31, 32, підстав для припинення договору оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року, укладеного між Пр АТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_1 .

З рішеннями суду не погодився ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Байгуш О.Ю., та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду, та ухвалити нове рішення, яким в частині задоволених вимог Пр АТ «АПК-Інвест» про визнання права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1422483900:44:000:0003 площею 4,3487 га за орендарем за Пр АТ «АПК-Інвест» на підставі договору оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року, укладеного між Приватним акціонерним товариством «АПК-Інвест» та ОСОБА_1 , зареєстрованого 30 березня 2012 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської селищної ради за № 1107, відмовити. В частині зустрічного позову ОСОБА_1 ухвалити нове рішення, яким його зустрічні позовні вимоги задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення порушив принцип диспозитивності, оскільки Пр АТ «АПК-ІНВЕСТ» не пред`являв вимогу про визнання за ним права оренди земельної ділянки. При цьому визнання права на оренду можливе лише за наявності волевиявлення на те сторін договору, проте ОСОБА_1 не має такого наміру. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд не врахував, що договір оренди паю та договір оренди земельної ділянки є самостійними договорами з різним предметом і сторонами, оскільки за договором оренди паю предметом договору є пай, а сторонами – власник сертифіката на цей пай та його орендар. Суд першої інстанції також не зважив на те, що виділення земельної ділянки в натурі є умовою припинення договору оренди паю, тому з моменту виділення належної ОСОБА_1 земельної ділянки в натурі (на місцевості) та реєстрації ним свого права власності на таку земельну ділянку, сертифікат, на підставі якого укладений договір оренди паю, втратив чинність, а спірний договір є припиненим. 
Окрім цього, в скарзі зазначено, що в разі відмови орендаря розірвати договір право власника земельної ділянки на землю підлягає захисту в загальному порядку, визначеному статтями 31, 32 Закону України «Про оренду землі». Внаслідок помилкового тлумачення правових норм суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для розірвання договору оренди паю.
(а.с. 183 – 192)
Пр АТ «АПК-Інвест» у відзиві на апеляційну скаргу просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, оскільки суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень; оцінивши надані учасниками справи докази з додержанням норм процесуального права, дійшов правильного висновку про часткове задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову.
(а.с. 206 – 208) 
Апеляційна скарга на рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» про визнання переукладеним договору оренди земельної частки (паю) учасниками справи не подана, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині апеляційним судом не переглядається.
У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Байгуш О.Ю. просив апеляційну скаргу задовольнити, а представник Пр АТ «АПК-ІНВЕСТ» просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, та рішення суду залишити без змін.
Інші учасники справи не з`явилися в судове засідання, але про дату, час і місце розгляду справи повідомлені. Відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Перевіривши доводи апеляційної скарги, наведені у відзиві Пр АТ «АПК-Інвест» обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Під час розгляду справи, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що 22 березня 2012 року між Пр АТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної частки (паю), зареєстрований 30 березня 2012 року в книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської селищної ради за № 1107, відповідно до якого позивачу в оренду строком на 20 років передана земельна частка (пай) (рілля) розміром 4,86 умовних кадастрових гектарів.
Пунктом 2.3. Договору встановлено, що у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), Договір оренди землі переукладається на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою Сторін. Договір оренди переукладається Сторонами за Договором не пізніше ніж в строк до двох місяців з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку. Припинення дії Договору оренди допускається у випадках, визначених цим Договором та чинним законодавством України.
Того ж дня сторони договору підписали акт прийому-передачі земельної частки (паю).
Відповідно до розпорядження голови Костянтинівської районної державної адміністрації від 07 травня 2018 року № 240 ОСОБА_1 – власнику сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , з земель колективної власності – КСП «Дружківський» виділена в натурі земельна ділянка з кадастровим номером 1422483900:44:000:0003, площею 4,3487 га. Право власності на земельну ділянку зареєстровано 18 травня 2018 року державним реєстратором Костянтинівської районної державної адміністрації Донецької області за № 26251784, що підтверджується технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з земель Миколайпільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, інформаційною довідкою з Державного земельного кадастру від 12 квітня 2019 року, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 166139200 від 11 травня 2019 року. 
18 травня 2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності зареєстровано право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 1422483900:44:000:0003, площею 4,3487 га, яка на підставі договору оренди земельної частки (паю) використовується Пр АТ «АПК-ІНВЕСТ».
На протязі 2014 - 2018 років позивач належним чином виконував свої зобов`язання щодо сплати орендної плати на користь ОСОБА_1 , що підтверджується копіями платіжних документів.
Матеріалами справи підтверджується, що листом від 02 червня 2018 року ОСОБА_1 повідомив позивача про виділення земельної частки (паю) в натурі на місцевості та відсутність наміру переукладати договір оренди земельної ділянки, оскільки обрамлятиме її самостійно.
Орендна плата, сплачена орендарем у розмірі 3 370,19 грн. була повернута ОСОБА_1 15 жовтня 2019 року, що підтверджується квитанцію №N0U4C3141M, яка долучена до матеріалів справи.

Частиною другою статті 792 ЦК України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Згідно із частиною першою статті 93 ЗК України, статтею 1 Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно з пунктом 17 Перехідних положень ЗК України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
У справі встановлено, що позивач уклав договір оренди з ОСОБА_1 , як з власником сертифікату на право на земельну частку (пай). Вказаний сертифікат вважався правовстановлюючим документом при реалізації ним права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства та був дійсним до моменту виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки та отримання ОСОБА_1 правовстановлюючого документа про право власності на нерухоме майно – земельну ділянку кадастровим номером 1422483900:44:000:0003, площею 4,3487 га (право власності зареєстровано 18 травня 2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), що відповідає пункту 17 Розділу X «Перехідні положення» ЗК України.
Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У пункті 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року № 5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000 року за № 101/4322, визначено, що у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) зобов`язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства.
При відмові орендаря розірвати цей договір та припинити користування земельною ділянкою право власника земельної ділянки (орендодавця) на землю підлягає захисту в загальному порядку.
Згідно з частинами другою – четвертою статті 31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.
У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що при розгляді спорів про переукладення договорів оренди землі суди повинні враховувати, що згідно з пунктом 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року № 5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000 року за № 101/4322, після виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання державного акту на право приватної власності на землю зобов`язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства. З часу отримання особою державного акту на право приватної власності на землю вона набуває статусу власника земельної ділянки, у зв`язку з чим змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, а тому договір оренди земельної частки (паю) припиняється. Враховуючи вимоги статей 203, 215 ЦК України про недійсність правочину, переукладення договору оренди земельної частки (паю) після виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки і одержання власником земельної частки (паю) державного акту на право власності на земельну ділянку можливе лише за наявності волевиявлення на те сторін.
Виходячи з наведених норм та враховуючи те, що з часу отримання ОСОБА_1 правовстановлюючого документа про право власності на нерухоме майно – земельну ділянку з кадастровим номером 1422483900:44:000:0003 площею 4,3487 га він набув статусу власника земельної ділянки, тобто змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, договір оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року, укладений між     Пр АТ «АПК-Інвест» і ОСОБА_1 та зареєстрований 30 березня 2012 року, слід вважати припиненим.
При цьому зміст пункту 2.3 укладеного між Пр АТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_1 договору оренди земельної частки (паю) щодо переукладання договору у разі виділення земельної ділянки в натурі не може бути розцінений як примус для власника земельної ділянки і передбачає право, а не обов`язок на переукладення договору оренди.
Зазначені висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 27 березня 2007 року в справі № 6-7167сво06, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року у справі № 484/4135/18, від 30 жовтня 2019 року у справі № 233/4198/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року № 484/4067/18.
За таких обставин і з урахуванням того, що суд попередньої інстанції неправильно витлумачив вищенаведені правові норми, необґрунтованим є висновок суду про те, що відсутні правові підстави для розірвання договору оренди земельної частки (паю), та суд помилково визнав право оренди земельної ділянки з кадастровим номером1422483900:44:000:0003 площею 4,3487 га за орендарем – Пр АТ «АПК-Інвест».
При цьому судом залишено поза увагою вимоги ст. 627 ЦК України, якою передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Таким чином, наявність волевиявлення учасника правочину на укладання угоди, вільність такого волевиявлення і відповідність його внутрішній волі є необхідною умовою дійсності правочину.
Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним в постанові від 18 грудня 2013 року у справі № 6-127цс13.
Проте, як встановлено судом, волевиявлення власника земельної ділянки на переукладення договору відсутнє.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд визнає обґрунтованим довід апеляційної скарги, що відсутність волевиявлення власника земельної ділянки на переукладення договорів є підставою для їх припинення. Оскільки з часу отримання ОСОБА_1 правовстановлюючого документа про право власності на нерухоме майно – земельну ділянку кадастровим номером 1422483900:44:000:0003 площею 4,3487 га він набув статусу власника земельної ділянки, тобто змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, для укладення (переукладення) договору оренди земельної ділянки необхідно його волевиявлення. 
Відповідно до абзацу другого розділу IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі», на який Пр АТ «АПК-ІНВЕСТ» посилається у відзиві на апеляційну скаргу, після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Припинення дії договору оренди допускається лише у випадках, визначених цим Законом.
Заперечуючи проти апеляційної скарги, Пр АТ «АПК-ІНВЕСТ», крім іншого, зазначило, що вказана норма є імперативною і з її змісту вбачається, що переукладення договору оренди землі є обов`язком, а раніше укладений договір може бути змінений лише за згодою сторін. При цьому позивач зазначив, що виділ земельної ділянки в натурі (на місцевості) і відсутність волевиявлення власника не є підставою для автоматичного припинення раніше укладеного договору оренди земельної частки (паю),
Проте, суд апеляційної інстанції відхиляє цей аргумент відзиву, оскільки він є необґрунтованим і фактично зводиться до помилкового тлумачення вищенаведених правових норм. 
Відповідно до частини третьої статті 2 ЦПК України, однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність.
За правилом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Правовий аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суд може визначити у своєму рішенні спосіб захисту, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду.
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій статті 16 ЦК України, яка у тому числі передбачає визнання права.
З огляду на позовну заяву, Приватне акціонерне товариство «АПК-ІНВЕСТ» просило визнати переукладеним договір оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року, укладений між Пр АТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_1 , на договір оренди землі (кадастровий номер земельної ділянки 1422483900:44:000:0003 площею 4,3487 га) на тих самих умовах, що і раніше укладений, починаючи з дати реєстрації права власності на земельну ділянку (кадастровий номер земельної ділянки 1422483900:44:000:0003 площею 4,3487 га) в запропонованій ним редакції.
Під час розгляду справи позивач не змінював предмет та підставу позову.
Отже, ухваливши рішення про визнання за орендарем права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1422483900:44:000:0003 площею 4,3487 га, суд порушив принцип диспозитивності цивільного судочинства, передбачений ст.13 ЦПК України.
З наведених підстав суд апеляційної інстанції довід скарги про вихід суду за межі позовних вимог, заявлених Пр АТ «АПК-ІНВЕСТ», визнає обґрунтованим, а аргумент відзиву про додержання судом вимог ст. 13 ЦПК України, є безпідставним.
Щодо посилання Пр АТ «АПК-ІНВЕСТ» на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, то суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Питання, яка правова норма підлягає застосуванню до правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, вирішує суд під час ухвалення рішення відповідно до вимог статті 264 ЦПК України.
Частиною четвертою статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, тому зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. При цьому суд, відповідно до норм процесуального законодавства, самостійно визначає, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, а не визначає спосіб захисту. 
Саме такий правовий висновок сформулювала Велика Палата Верховного Суду, розглянувши 04 грудня 2019 року вимоги щодо безоплатного користування земельною ділянкою та відшкодування коштів, пов`язаних з її використанням без належного оформлення правовстановлюючих документів на неї (справа № 917/1739/17).
З урахуванням наведеного, а також, що після набуття ОСОБА_1 статусу власника земельної ділянки змінився предмет оренди і статус сторін договору оренди, апеляційний суд приймає довід скарги про неврахування судом висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 484/4135/18 та постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 233/4198/18. При цьому суд відхиляє аргумент відзиву, що постанови у вказаних справах не містять висновку щодо застосування абзацу другого розділу IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі», на який посилався позивач в обґрунтування позовних вимог, а тому не може бути врахований висновок, викладений у цих постановах. 
Таким чином, суд першої інстанції, порушивши норми процесуального права і неправильно застосувавши норми матеріального права, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для визнання за орендарем права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1422483900:44:000:0003 площею 4,3487 га і про відмову в задоволенні зустрічного позову. 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, зважаючи на те, що суд першої інстанції повно встановив обставини справи, але під час ухвалення рішення порушив норми процесуального права і неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору, оскаржуване судове рішення в частині задоволення позову Пр АТ «АПК-ІНВЕСТ» і відмови в задоволенні зустрічного позову підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.
За правилом частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частини перша, друга, шоста цієї статті передбачають, що судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Байгуш О.Ю., підлягає задоволенню, понесені ним судові витрати з оплати судового збору 768 грн 40 коп. за подання зустрічного позову (а.с. 73) і 4 035 грн. 00 коп. за подання апеляційної скарги (а.с. 193) відшкодовуються Приватним акціонерним товариством «АПК-ІНВЕСТ».
Судові витрати, понесені Приватним акціонерним товариством «АПК-ІНВЕСТ», не відшкодовуються.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Байгуш Олексій Юрійович, задовольнити.
Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 листопада 2019 року в частині визнання права оренди, відмови у задоволенні зустрічного позову, розподілу судових витрат скасувати і ухвалити нове рішення.
Зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Розірвати договір оренди земельної частки (паю) розміром 4,86 умовних кадастрових гектарів від 22 березня 2012 року, укладений між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «АПК-ІНВЕСТ», зареєстрований 30 березня 2012 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської селищної ради за № 1107. 
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» (вул. Шопена,1-а, с. Рівне, Покровський район, Донецька область, 85325; код ЄДРПОУ 34626750) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) понесені судові витрати з оплати судового збору за подання зустрічного позову і апеляційної скарги - 4 803 грн 40 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді:                                                                                        М.С.Будулуца
                                                                                                   О.В.Агєєв
                                                                                                   А.В.Гапонов
Дата складення повного судового рішення – 03 березня 2020 року
Суддя Донецького апеляційного суду                                   М.С.Будулуца