Постанова
Іменем  України
 
18 грудня 2019 року
м. Київ
справа № 553/554/17
провадження № 61-32359св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Кузнєцова В. О., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від               12 травня 2017 року у складі судді Чистик І. О. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 01 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Лобова О. А., Абрамова П. С., Хіль Л. М.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором у розмірі 80 367, 42 грн.
Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 07 червня 2011 року уклало із                  ОСОБА_1 договір про надання банківських послуг, за умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 5 000, 00 грн на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом                      у розмірі 36,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом                з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, складає договір про надання банківських послуг.
ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 31 січня 2017 року становить 80 367, 42 грн, з яких: 4 684, 86 грн заборгованість за кредитом, 67 179, 64 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 4 199, 71 грн заборгованість за пенею та комісією, 500 грн штраф (фіксована частина),  та 3 803, 21 грн штраф (процентна складова).
Враховуючи наведене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило позов задовольнити.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 12 травня                      2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 80 367, 42 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Суд першої інстанції виходив з того, що факт укладення кредитного договору між сторонами та невиконання його умов відповідачем підтверджений належними доказами, тому наявні підстави для стягнення з неї на користь банку заборгованості за кредитним договором.
Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 01 серпня 2017 року заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 12 травня 2017 року залишено без змін.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що позовні вимоги                                                 ПАТ КБ «ПриватБанк» є обґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 не виконувала належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором.
Колегія суддів відхилила доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи, оскільки всупереч вимогам добросовісності ОСОБА_1 не отримала повістку про виклик в судове засідання, призначене на 12 травня 2017 року, та не надала доказів наявності об'єктивних обставин, які б перешкодили їй дізнатися у розумний строк про розгляд справи   у суді.
Суд апеляційної інстанції не розглянув вимоги про застосування позовної давності, оскільки вказані обставини не були предметом розгляду в суді першої інстанції.  
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У вересні 2017 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою,  у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від  12 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 01 серпня                      2017 року і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 підписала заяву на отримання кредитної картки з кредитним лімітом на суму 5 000, 00 грн зі сплатою              36, 00 % річних за користування кредитом. Будь-які інші договори між сторонами не укладалися.
Суд першої інстанції належним чином не повідомив її про розгляд справи, оскільки ухвалу про відкриття провадження у справі та повістку про виклик в судове засідання, призначене на 13 квітня 2017 року, вона отримала 14 квітня 2017 року. Про дату і час проведення наступного судового засідання - 12 травня 2017 року вона повідомлена не була, поштовий конверт із судовою повісткою повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Апеляційний суд безпідставно не розглянув заяву про застосування позовної давності та позбавив її права на захист, оскільки у зв`язку з неповідомленням її про розгляд справи в суді першої інстанції вона була позбавлена можливості звернутися до Ленінського районного суду м. Полтави з такою заявою.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних                                     і кримінальних справ від 03 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справіта витребувано її матеріали з Ленінського районного суду м. Полтави.
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
31 травня 2018 року справу № 553/554/17 справу передано до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 09 грудня 2019 року справу призначено до судового розгляду.
ПАТ КБ «ПриватБанк» направило заперечення на касаційну скаргу, в яких просило залишити її без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи               в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню  з наступних підстав.
 
Фактичні обставини справи
Суди встановили, що відповідно до анкети-заяви відповідача від 07 червня                2011 року, яка разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають договір про надання банківських послуг, ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5 000, 00 грн                       у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36, 00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором станом на 31 січня 2017 року становить 80 367, 42 грн,                    з яких: 4 684, 86 грн заборгованість за кредитом, 67 179, 64 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 4 199, 71 грн заборгованість за пенею та комісією, 500 грн штраф (фіксована частина) та 3 803, 21 грн штраф (процентна складова).
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частини першої статті 224 ЦПК України 2004 року у разі неявки                в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про час і місце розгляду своєї справи (частина друга статті 6 ЦПК України 2004 року).
Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями (частини перша та друга статті 74 ЦПК України 2004 року).
Відповідно до частини п`ятої статті 74 ЦПК України 2004 року судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу.
Відтак, під час розгляду справи у суді першої інстанції належним доказом вручення судової повістки, відправленої поштою, було, зокрема, повідомлення про вручення рекомендованого листа.
Відповідно до абзацу 5 частини п`ятої статті 74 ЦПК України 2004 року лише у разі відсутності відповідача за зареєстрованою адресою його проживання (перебування), вважалося, що судовий виклик або судове повідомлення вручені належним чином.
Згідно з частиною четвертою статті 74 ЦПК України 2004 року судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі                          в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 отримала судову повістку про виклик в судове засідання, призначене на 13 квітня 2017 року, 14 квітня 2017 року. Поштовий конверт з судовою повісткою про виклик ОСОБА_1 в судове засідання, призначене на 12 травня 2017 року, повернувся на адресу суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання». 
Таким чином, суд першої інстанції, не врахувавши положення статті 74 ЦПК України 2004 року, порушив право відповідача знати про час і місце судових засідань.
Згідно з частиною першою статті 232 ЦПК України 2004 року заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився       в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин                   і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).
У заяві про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 12 травня 2017 року представник відповідача зазначав, що  позовна заява подана з пропуском позовної давності, а також, що відповідач не була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи.
Ленінський районний суд м. Полтави в ухвалі від 23 червня 2017 року про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення у справі встановив, що заявником не доведено наявність обставин, передбачених статтею 232 ЦПК України, для скасування заочного рішення.
В апеляційній скарзі на заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 12 травня 2017 року представник відповідача повторно вказав на те, що вона не була належно повідомлена про час і місце судового розгляду справи, а також повторно звернувся із заявою про застосування позовної давності.
Залишаючи заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від                            12 травня 2017 року без змін, Апеляційний суд Полтавської області в ухвалі від                01 серпня 2017 року дійшов висновку про те, що відповідач не зверталась до суду першої інстанції із заявою про застосування позовної давності до ухвалення рішення у суді першої інстанції, що унеможливлює розгляд такої заяви під час апеляційного перегляду справи.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України в редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду).
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.
Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.
Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні                           з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.
Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.
Той факт, що відповідач, який не був належним чином повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участь у такому розгляді,                              є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження                               № 14-59цс18).
Суд першої інстанції, не повідомивши відповідача належним чином про час і місце розгляду справи, фактично позбавив її права на подання заяви про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення по суті спору. 
Вказане порушення суд першої інстанції міг виправити, задовольнивши заяву про перегляд заочного рішення. Проте в ухвалі від 23 червня 2017 року про відмову                у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення у справі Ленінський районний суд м. Полтави не встановив причини неявки відповідача в судові засідання через неналежність його повідомлення про час і місце розгляду справи.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не дав належної оцінки доводам відповідача про неповідомлення його про час і місце розгляду справи в суді першої інстанції, що унеможливило подання ним заяви про застосування позовної давності, не взяв до уваги заяву відповідача про застосування позовної давності, викладену ним в апеляційній скарзі.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Верховним Судом взято до уваги тривалий час розгляду судами вказаної справи, однак з метою дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України), суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до суду першої інстанції для повного, всебічного та об`єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.
Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального                    і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, розглянути заяву про застосування позовної давності, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин та вимог закону.
Визначаючи обґрунтованість заявлених позовних вимог про стягнення на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором, суд повинен врахувати висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17                                     (провадження № 14-131цс19).
Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.
Заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 12 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 01 серпня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | В. О. Кузнєцов
Судді: | В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук
| М. Ю. Тітов