П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  295/13253/16-а 
                                                                      Головуючий у 1-й інстанції: Черняхович І.Е. 
                                                                      Суддя-доповідач:  Матохнюк Д.Б. 
24 січня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Матохнюка Д.Б. 
суддів:  Охрімчук І.Г.  Боровицького О. А. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
у жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, за участю третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просив:
-визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України №72 від 19.08.2016 року про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому інвалідності 2 групи, з 24.05.2016 року внаслідок поранення (контузія) та захворювань пов`язаних з виконанням мною обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби; 
- зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання щодо нарахування та виплатити позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності 2 групи внаслідок поранення (контузія) та захворювань пов`язаних з виконанням мною обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 "Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" та статей 16 - 16-3  Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" з урахуванням його права на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 24.05.2016 року;
-зобов`язати Міністерство оборони України подати звіт про виконання прийнятої на його користь постанови суду протягом п`ятнадцяти діб з дня набрання постановою законної сили.
Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 03.05.2017 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.08.2017 року, позов задоволено.
Проте, постановою Верховного Суду від 28.05.2019 року скасовано постанову Богунського районного суду м. Житомира від 03.05.2017 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.08.2017 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Так, за результатами нового розгляду даної справи, рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволено частково, а саме: визнано протиправними і скасовано рішення комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби  Міністерства оборони України , оформлене протоколом від 19.08.2016 № 72, про повернення на доопрацювання документів, поданих ОСОБА_1 для розгляду питання про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням з 24.05.2016 інвалідності ІІ групи внаслідок поранення пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. В решті позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися
У відповідності до вимог  ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив військову службу в Республіці Афганістан з 22.12.1980 року по 17.12.1982 року, та приймав участь в бойових діях в складі військової частини-польова пошта НОМЕР_1 .
Із акту судово-медичного дослідження №44/в від встановлено, що Київським міським бюро судово-медичної експертизи 14.03.2011 року було проведено судово-медичне обстеження позивача, за наслідками якого встановлено наявність на тілі позивача рубців, які є наслідком загоєння ран, що могли виникнути в результаті вогнепальних поранень, отриманих в період бойових дій в Афганістані.
Центральною військово-лікарською комісією по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв Міністерства оборони України було встановлено, що отримані позивачем поранення, контузія та захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується витягом із протоколу засідання вказаної комісії №440 від 16.03.2011 року.
Відповідно до акту огляду МСЕК серії 10ААА №732398 від 20.05.2011 року ОСОБА_1 під час первинного огляду Житомирською обласною МСЕК №2 була встановлена з 13.05.2011 року ІІІ група інвалідності внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
У подальшому, під час повторного огляду вказаною МСЕК позивачу, починаючи з 24.05.2016 року була встановлена ІІ група інвалідності внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 12ААА №514581 від 17.06.2016 року.
30.06.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Міністерства оборони України через Житомирський обласний військовий комісаріат із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок поранення (контузії) та захворювання, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум  №72 від 19.08.2016 року документи направлені на доопрацювання, оскільки в наданих матеріалах відсутні документи у підтвердження настання інвалідності під час проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби.
Не погоджуючись із вказаним рішенням та вважаючи його протиправним, позивач звернувся із позовом до суду.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що згідно Порядку №975 відповідач, як розпорядник бюджетних коштів, у місячний строк після надходження заяви про призначення ОГД, повинен прийняти рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови. Прийняття рішень про повернення на доопрацювання документів не передбачено вищезазначеним.
Також, судом першої інстанції зазначено про те, що на виконання постанови Богунського районного суду м. Житомира від 03.05.2017 та ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.08.2017 у справі №295/13253/16-а, комісією Міністерства оборони України прийнято рішення, оформлене протоколом від 22.09.2019 №99 про призначення позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення йому інвалідності в сумі 2900000,00 грн., яка відповідно до платіжного доручення №1798 від 18.10.2017 року перерахована на картковий рахунок позивача. Відтак, задоволення позовної вимоги про зобов`язання відповідача розглянути питання про нарахування та виплати позивачу одноразову грошову допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи, призведе до повторної виплати позивачу зазначеної допомоги.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Питання пов`язані з реалізацією права на соціальний захист неодноразово розглядав   і Конституційний Суд України та сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року  8-рп/99 та від 20 березня 2002 року  5-рп/2002).
Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року  5-рп/2002).
Так, відповідно до статті 41 Закону України від 25.03.1992  2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
20 грудня 1991 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"  2011-XII (далі - Закон  2011-ХІІ), який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Визначення соціального захисту військовослужбовців міститься у статті 1 Закону  2011-ХІІ, та означає діяльність (функція) держави, спрямовану на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
У відповідності до статті 1-2 Закону  2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону  2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
У частині 1 ст. 16 Закону  2011-XII зазначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Тобто, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених ч.2 ст.16 Закону 2011-XII
У частині 2 ст. 16 Закону  2011-ХІІ визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, за п.4 - встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Згідно з ч.2 ст.16-3 Закону  2011-XII, у випадках, передбачених пп. 4-9 п. 2 ст.16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям і резервістам. 
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги, за приписами ч. 9 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначається Кабінетом Міністрів України.
Так, Кабінет Міністрів України постановою від 25.12.2013 №975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі  Порядок №975).
Відповідно до п. 2 Порядку №975 призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. 975, особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Пунктом 3 Порядку №975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Пунктом 11 Порядку №975 регламентовано, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Згідно з пунктом 12 Порядку №975 (в редакції чинній на час звернення позивача за допомогою) призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Відповідно до пункту 13 Порядку №975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Таким чином, відповідно до норм вказаного Порядку Міністерство оборони України повинно було прийняти рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03.04.2018 у справі  750/5581/17, від 25.09.2018 року у справі №741/982/16.
У частині 5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як слідує з матеріалів справи, відповідач всупереч приписів Порядку №975 не прийняв жодного з рішень-призначення чи відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, а натомість направив документи, подані позивачем на доопрацювання.
Слід зазначити, що прийняття рішення про направлення документів на доопрацювання Порядком взагалі не передбачено.
З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо протиправності рішення Міністерства оборони України, оформленого відповідним протоколом, про повернення документів позивача на доопрацювання та обрав належний спосіб захисту прав позивача у вигляді скасування рішення, оформленого протоколом від 19.08.2016 року №72.
Водночас, відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання відповідача розглянути питання про нарахування та виплати позивачу одноразову грошову допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи, суд першої інстанції безпідставно послався на протокол комісії Міністерства оборони України від 22.09.2019 року №99, прийнятого відповідачем на виконання постанови Богунського районного суду м. Житомира від 03.05.2017 та ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.08.2017 у справі №295/13253/16-а, оскільки вказані судові рішення скасовані постановою Верховного Суду від 28.05.2019 року.
За таких обставин, визначення судом конкретного рішення, яке має бути прийнято суб`єктом владних повноважень за результатом розгляду заяви, за умови, що передбаченого законом рішення такий суб`єкт ще не приймав, є передчасним і не буде відповідати засадам і завданню адміністративного судочинства, яке полягає у здійснені судового контролю правомірності тих рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які ним прийняті, вчинені чи допущені.
Таким чином, належним способом захисту порушених прав позивача є покладення на Міністерство оборони України обов`язку повторно розглянути його заяву із прийняттям відповідного рішення згідно вимог законодавства.
Статтею 317 КАС України визначені підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.
Згідно з ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга - підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні.     
          Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
          апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити  частково.
          Рішення  Житомирського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року, - змінити.
          Викласти абзац 3 резолютивної частини рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року в наступній редакції:
"Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІ групи відповідно до статей 16, 16-3 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" і Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року  №975"
          В решті рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року залишити без змін. 
           
          Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Матохнюк Д.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Охрімчук І.Г.    Боровицький О. А.