ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
20 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 621/2944/17
 
провадження № 61- 17468 св19
                
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - державне підприємство «Національна енергетична компанія «Укренерго», правонаступником якого є приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго», 
третя особа - ОСОБА_2 ,
 
розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку              письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 29 серпня 2019 року в складі колегії суддів                     Яцини В. Б., Кіся П. В., Хорошевського О. М.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго» та з уточненням позовних вимог просив:
 
- визнати незаконним та скасувати наказ відповідача про звільнення його з посади від 20 листопада 2017 року№ 583-к;
 
- поновити його на посаді заступника головного інженера з протиаварійної роботи і технічного нагляду відокремленого підрозділу «Північна електроенергетична система» ДП «НЕК Укренерго»;
 
- стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та 1 000 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення.
 
В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилався на те, що,                              з 18 листопада 2009 року він працював у відокремленому підрозділі «Північна електроенергетична система» ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго».
 
Наказом відповідача від 20 листопада 2017 року № 583-к позивач звільнений із посади заступника головного інженера з протиаварійної роботи і технічного нагляду Північної ЕС у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.
 
Позивач уважав, що звільнення є незаконним, оскільки відповідач не запропонував усі вакантні посади на підприємстві, які відповідають його кваліфікації та стану здоров`я, та приховав усі керівні посади, які були вакантними.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 26 березня 2019 року позов задоволено частково. 
 
Визнано незаконним та скасовано наказ від 20 листопада 2017 року № 583-к про звільнення ОСОБА_1 із посади заступника головного інженера з протиаварійної роботи і технічного нагляду відокремленого підрозділу «Північна електроенергетична система» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», поновлено його на вказаній посаді, а також стягнуто з ДП «НЕК «Укренерго» на користь ОСОБА_1 363 265,5 грн середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з 20 листопада 2017 року по 26 березня 2019 року та 363 265,5 грн у рахунок відкшодування моральної шкоди. 
 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
 
Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення                 ОСОБА_1 на роботі та в частині стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.
 
Суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не надав належні докази на підтвердження неможливості переведення позивача з його згоди на іншу роботу за рівнозначною посадою та доказів відсутності роботи за такою посадою до дня звільнення позивача, а тому звільнення позивача відбулося з порушенням вимог статей 40, 42, 42-9, 43 КЗпП України.
 
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду 
 
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 29 серпня 2019 року за клопотанням відповідача залучено Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» до участі у справі у якості правонаступника Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго».
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 29 серпня 2019 року апеляційну скаргу відповідача задоволено, рішення Зміївського районного суду Харківської області від 26 березня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову. 
 
Апеляційний суд виходив із того, що звільнення здійснене з дотриманням вимог трудового законодавства, оскільки роботодавець запропонував працівникові всі наявні вакантні посади, які відповідають його спеціальності та кваліфікації, а позивач відмовився від переведення, в зв`язку з чим правові підстави для задоволення позову відсутні. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
23 вересня 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову апеляційного суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження в даній справі.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову апеляційного суду як таку, що прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
 
Указує, що в порушення вимог трудового законодавства йому не було запропоновано всі вакантні посади, він не відмовлявся від запропонованих йому посад.
 
Відзив на касаційну скаргу
 
У листопадв 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив відповідача на дану касаційну скаргу, в якому він просив залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що на виконання рішення Зміївського районного суду Харківської області від 01 вересня 2017 року наказом від 04 вересня              2017 року № 420-к ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника головного інженера з протиаварійної роботи і технічного нагляду з 12 грудня 2014 року з посадовим окладом 16 121,3 грн із урахуванням зростання розрахункової величини та виплачено суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.
 
Наказом директора Північної ЕС ДП «НЕК «Укренерго» «Про запровадження організаційної структури Північної ЕС» від 30 вересня 2014 року № 264 виведено посаду заступника головного інженера з протиаварійної роботи і технічного нагляду та введено посаду заступника головного інженера з протиаварійної роботи і технічного нагляду - начальника служби протиаварійної роботи і технічного нагляду. 
 
04 вересня 2017 року Північна ЕС направила на адресу ДП «НЕК «Укренерго» лист щодо подачі переліку вакантних посад для надання ОСОБА_1 пропозиції на подальше працевлаштування.
 
05 вересня 2017 року ДП «НЕК «Укренерго» надало інформацію щодо вакантних посад. 
 
05 вересня 2017 року ОСОБА_1 попереджено про звільнення в зв`язку зі скороченням штату та запропоновано ознайомитися з переліком вакантних посад по Північній ЕС та по ДП «НЕК «Укренерго». 
 
ОСОБА_1 , ознайомившись із переліком, у вказаному попередженні зазначив, що наданий перелік є неповним і на даний час ще триває судовий процес по першій цивільній справі щодо його звільнення.
 
05 вересня 2017 року складений акт про те, що ОСОБА_1 , ознайомившись із переліком вакансій, відповіді щодо обрання однієї з вакантних посад не надав, про необхідність надання часу для прийняття рішення не зазначив. 
 
Наказом від 13 вересня 2017 року № 722 ОСОБА_1 на підставі його заяви надано щорічну основну відпустку тривалістю 30 календарних днів як інваліду 2 групи, на період з 18 вересня 2017 року по 18 жовтня 2017 року.
 
21 вересня 2017 року Північна ЕС направила на адресу ОСОБА_1 лист                             від 21 вересня 2017 року № 3762/11-41 із додатковими інформацією та переліком вакантних посад станом на 20 вересня 2017 року з проханням письмово повідомити про свій вибір.
 
Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення вказаний лист ОСОБА_1 отримав особисто 26 вересня 2017 року.
 
18 жовтня 2017 року виконуючий обов`язки директора Північної ЕС звернувся до профспілкового комітету Північної ЕС із поданням про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України в зв`язку зі скороченням штату працівників. 
 
19 жовтня 2017 року позивач звернувся до в. о. директора ДП «НЕК «Укренерго» зі службовою запискою з проханням надати інформацію, чи є вакантною посада директора ВП Північна ЕС та надати повний перелік вакансій по ДП «НЕК «Укренерго». 
 
Цього ж дня Північна ЕС втретє запропонувала ОСОБА_1 ознайомитися з переліком додаткових вакантних посад, які з`явилися на підприємстві за період з 21 вересня 2017 року по 19 жовтня 2017 року. 
 
19 жовтня 2017 року позивач письмово повідомив відповідача, що остаточну відповідь він надасть після отримання відповіді від ДП «НЕК «Укренерго» на його запит від 19 жовтня 2017 року.
 
Листом від 22 листопада 2017 року директор із управління персоналом і адміністративного забезпечення ДП «НЕК «Укренерго» повідомив ОСОБА_1 , що відповідно до частини третьої статті 49-2 КЗпП України в роботодавця виникає обов`язок запропонувати роботу за відповідною професією (спеціальністю), а при відсутності такої роботи - запропонувати виконання роботи більш низької кваліфікації або за нижчим рівнем оплати праці. В зв`язку з цим відсутні підстави для надання позивачеві переліку всіх вакантних посад. 
 
Листом від 02 листопада 2017 року № 769-47 профспілка Північної ЕС повідомила про надання згоди на розірвання трудового договору із заступником головного інженера з протиаварійної роботи і технічного нагляду ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України в зв`язку зі скороченням штату. 
 
У період з 06 листопада 2017 року по 17 листопада 2018 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному. 
 
Наказом Північної ЕС від 20 листопада 2017 року № 583-к припинено трудовий договір із ОСОБА_1 та виплачено вихідну допомогу в розмірі середньомісячної заробітної плати.
 
Від ознайомлення з наказом ОСОБА_1 відмовився, про що 20 листопада 2017 року працівниками відділу з управління персоналом складений акт. 
 
Листом  від 21 листопада 2017 року № 07/13037 копію відповідного наказу направлено на адресу ОСОБА_1 .
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає зазначеним вимогам закону.
 
Згідно з пунктом 1 частини першої, частиною другою статті 40 КЗпП Українитрудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірванні власником або уповноваженим ним органом у випадку змін організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з передбаченої пунктом 1 частини першої статті цієї статті підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. 
 
Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації (стаття 49-2 КЗпП України).
 
Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника; які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, і про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації; чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.
 
Роботодавець вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Так як обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.
 
Право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис закріплено у статті 64 ГК України, згідно з якою підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.
 
При вирішенні трудового спору щодо поновлення на роботі працівника, звільненого у зв`язку зі скороченням чисельності штату працівників, суд зобов`язаний перевірити наявність підстав для звільнення та дотримання відповідачем порядку вивільнення працівника за ініціативою власника або уповноваженого ним органу. Суд не вирішує питання щодо доцільності змін в організації виробництва і праці та наступного скорочення штату працівників, так як вирішення вказаних питань належить до виключної компетенції роботодавця (власника або уповноваженого ним органу).
 
Аналогічна правова позиція щодо застосування норм матеріального права                в тотожних правовідносинах викладена в постанові Верховного Суду                 від 07 серпня 2019 року в справі № 367/3870/16-ц (провадження                                № 61-38248св18). 
 
Оскільки Північна ЕС повідомила позивача про наступне вивільнення за два місяці, запропоновала ОСОБА_1 всі наявні на підприємстві посади за весь період до дня звільнення, від переведення на які він відмовився, існують правові підстави для висновку, що при звільненні позивача в зв`язку зі скороченням штату працівників роботодавцем дотриманий установлений законодавством про працю порядок. 
 
Посилання позивача в касаційній скарзі на те, що роботодавець не запропонував йому керівні посади на даному підприємстві, а тому порушив порядок звільнення з посади, обґрунтовано відхилені апеляційним судом, оскільки відокремлений підрозділ «Північна електроенетргечна система» запропонував ОСОБА_1 усі вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
 
Доводами касаційної скарги такий висновок апеляційного суду не спростований.
 
Аргумент касаційної скарги про те, що згода на звільнення надана профспілкою з порушенням установлених законом строків, спростовується встановленими судами обставинами, згідно з якими згода надана до звільнення позивача з посади. 
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судами обставин і незгоди з оскаржуваним судовим рішенням, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду. 
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
У контексті вказаної практики Верховний Суд уважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім. 
 
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваної постанови апеляційного суду - без змін.
 
Керуючись статтями 389, 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Харківського апеляційного суду від 29 серпня 2019 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                    Н. О. Антоненко
                                                                                                                В. І. Журавель
                                                                                                                М. М. Русинчук