Номер провадження: 22-ц/813/4113/20 
Номер справи місцевого суду: 523/14372/18
Головуючий у першій інстанції Бабаков В. П.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: 
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,
За участю секретаря судового засідання: Ткачука В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою
В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року, ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просили суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 59854 грн., моральну шкоду в сумі 25000 грн., судовий збір у розмірі 704,80 грн. та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в сумі 4072 грн. 
       Позивачі в судовому засіданні суду першої інстанції позов підтримали та пояснили суду, що страхова компанія виплатила їм страхове відшкодування в розмірі 19175 грн. 43 коп., тому вони зменшують позовні вимоги на вказану суму. 
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2018 року позов ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 2000 грн. франшизи, 5000 грн. моральної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля та 704 грн. 80 коп. судового збору, а всього 7704 грн. 80 коп.
В решті позову відмовлено. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2018 року та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 відмовити в повному обсязі та вирішити питання про судові витрати. 
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_4 та ОСОБА_5 посилаючись на її необґрунтованість, просять суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2018 року залишити без змін (а.с. 125-127). 
Заслухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
За змістом ч.ч. 1, 4  ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не в повній мірі відповідає, з огляду на таке.
Так, судом першої інстанції встановлено, що 15.08.2018 року о 20 годині 30 хвилин в м. Одесі по вул. С Палія сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Nissan Note», державний номер НОМЕР_1 , що належить позивачці, та автомобіля «ВАЗ-2106», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням відповідача. 
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Nissan Note», державний номер НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження, а позивачі тілесні ушкодження. 
Згідно автотоварознавчого дослідження вартість відновлюваного ремонту автомобіля позивачки становить 76475 грн. 85 коп. 
Винуватцем вказаної дорожньо-транспортної пригоди є відповідач згідно постанови Суворовського районного суду м. Одеси, згідно якої він був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП. 
Відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу в Національній акціонерній страховій компанії «ОРАНТА».
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, районний суд виходив з того, що позов в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди не підлягає задоволенню, окрім франшизи в розмірі 2000 грн. яку повинен відшкодувати відповідач. Вимоги щодо стягнення моральної шкоди також підлягають задоволенню частково, а саме в розмірі 5000 грн.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. 
Так, відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, заподіяна внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно із ч.1 ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхове відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Судовим розглядом встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «ВАЗ 2106», номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_1 була застрахована ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відповідно до полісу № АМ/7041953 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17.05.2018 року, строком дії з 18.05.2018 року по 17.05.2019 року. Згідно з полісом ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить - 200000 грн., а за шкоду заподіяну майну, становить 100000 грн; франшиза - 2000 грн. (а.с.73). 
Позивач ОСОБА_3 звернулася до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» з відповідною заявою про відшкодування шкоди та 11.09.2018 року Страховиком було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 16610,52 грн. на картковий рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 9).
При цьому, як встановлено матеріалами справи та сторонами не оспорюється, ПАТ «НАСК «ОРАНТА» 08.11.2018 року було прийнято рішення щодо доплати ОСОБА_3 страхового відшкодування у розмірі 19175, 43 грн., тому у судовому засіданні суду першої інстанції позивачі зменшили свої позовні вимоги на вказану суму. 
Апеляційний суд погоджується із висновком районного суду, що саме Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» повинна відшкодувати позивачам матеріальну шкоду завдану пошкодженням автомобіля та ушкодженням здоров`я позивачам, оскільки автомобіль на якому їхав відповідач був застрахований в Національній акціонерній страховій компанії «ОРАНТА» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Разом з тим, франшизу в розмірі 2000 грн. повинен відшкодувати саме відповідач.
У апеляційній скарзі, апелянт зазначає про те, що позивачами в якості предмета та підстави позову не ставилося питання про стягнення грошової суми в якості франшизи, а правовим обґрунтуванням матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП була різниця між регламентованою виплатою, яка була здійснена страховиком відповідача - ПАТ «НАСК «ОРАНТА» та Висновкм СОД ТОВ «Клевер Експерт» щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного автотранспортного засобу від 28.09.2018 року. 
Проте, апеляційний суд вважає вказані доводи апелянта безпідставними, з огляду на таке. 
За правилами ст.1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Згідно п. 12.2. ст. 12 вищевказаного закону, франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується.
З урахуванням вищенаведених норм права, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача ОСОБА_3 2000 грн. франшизи, оскільки за приписами ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування було зменшено на суму франшизи, що встановлена при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Обґрунтованим є і висновок районного суду, щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 5000 грн., виходячи з наступного.
Так, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у його житті, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Апеляційний суд погоджується з встановленими судом обставинами, що внаслідок винних, протиправних дій відповідача, які полягали в порушенні правил дорожнього руху та скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, був пошкоджений належний позивачу автомобіль, що призвело до порушення звичайного способу життя для ОСОБА_3 , оскільки, як було зазначено позивачем у позові та підтверджено у відзиві на апеляційну скаргу, її автомашина довгий час була не відремонтована, так як не було на це коштів, на роботу добиралася різними видами транспорту, що спричинило їй незручності та забирало набагато більше часу на поїдки на роботу та додому, окрім того позивач ОСОБА_3 не може допомогти матері їздити в лікарню на лікування та обстеження після ДТП, що спричинило їй біль, нервування та переживання. 
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
Вірно встановивши вказані обставини, суд першої інстанції набув правильного висновку про наявність підстав для стягнення моральної шкоди, 
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у 5 000 грн., суд першої інстанції обґрунтовано надав оцінку душевним стражданням позивача, які та зазнав у зв`язку з пошкодженням її майна (автомобіля). Окрім того, як було зазначено позивачем, в результаті різкого зіткнення автомашини відповідача із автомашиною позивача, її мати - ОСОБА_5 , яка сиділа позаду ударилася головою та отримала черепно - мозкову травму, струс головного мозку, забиття скроні, а також шийного та хрестового відділів хребта (а.с. 36-40, 42-44), а її доньці - був спричинений удар в голову, внаслідок чого у неї був встановлений діагноз: забиття голови (а.с. 41). 
Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в цій частині не заслуговують на увагу з огляду на викладене, у зв`язку з чим і відповідно до ст. 376 ЦПК України не являються підставою для скасування оскаржуваного рішення суду й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог позивачів.
Разом з тим, апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм ст. 141 ЦПК України при стягнення судового збору з відповідача. 
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачами до суду першої інстанції сплачено за подання позову до суду першої інстанції судовий збір у розмірі 704,80 грн. (а.с. 1).
З оскаржуваного рішення суду вбачається, що суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги частково: на загальну суму 7000 грн. (2000 грн. франшиза + 5000 грн. моральна шкода) з заявлених позивачем вимог у розмірі - 40678,57 грн. (з урахуванням їх зменшення на 19 175,43 грн.), що становить 5,81% від заявлених вимог. 
Однак, при постановленні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції, незважаючи лише на часткове задоволення позов, помилково стягнув з відповідача судовий збір у повному обсязі. 
Тому з урахуванням наведеного, та відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 121,31 грн. 
Отже, доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими та заслуговують на увагу суду.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає лише частковому задоволенню, а рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2018 року скасуванню в частині стягнутого судового збору, який необхідно стягнути пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 121,31 грн., в решті рішення слід залишити без змін. 
Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково. 
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2018 року - скасувати в частині стягнутого судового збору, який стягнути пропорційно задоволеним вимогам з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН - НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 (ІПН - НОМЕР_4 ) в розмірі 121 гривня, 31 копійка (сто двадцять одна гривня, 31 копійка). 
В решті рішення залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  
Повний текст судового рішення складено 31.01.2020 року.

Головуючий                                                                Т.В. Цюра

Судді:                                                                 Л.А. Гірняк

                                                                С.М. Сегеда