КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Єдиний унікальний номер справи № 760/14458/15
Головуючий у першій інстанції - Кізюн Л.І.
Номер провадження № 22-ц/824/1631/2020

ПОСТАНОВА
   ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
19 лютого 2020 року                                                                                         м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді:         Яворського М.А.,
суддів:                              Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря  - Владімірової О.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 на заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30 серпня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», банк) звернулося із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовані тим, що між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір від 06 серпня 2007 року № 27-07-Ип/11, згідно з умовами якого позивач надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 170 000 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі до 05 серпня 2022 року та сплатити проценти у розмірі 14,5 % річних за користування кредитом. Відповідно до додаткових угод процентна ставка за користування кредитними коштами змінювалася.
Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 06 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 27-07-П1/11, за умовами якого поручитель взяв на себе зобов`язання відповідати перед банком солідарно з позичальником за виконання зобов`язань за кредитним договором.
У зв`язку із неналежним виконанням взятих на себе  ОСОБА_1  зобов`язань за кредитним договором станом на 05 травня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 2 794 070,16 грн.
ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просило стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором станом на 05 травня 2015 року у розмірі 2 794 070,16 грн, яка складається з:
-         строкової заборгованості за кредитом - 94 498,65 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 1 996 983,27 грн;
-         простроченої заборгованості за основним кредиту - 8 592,08 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 181 571,27 грн; 
-         строкової заборгованості за відсотками - 1 453,29 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 30 711,51 грн; 
-         простроченої заборгованості за відсотками - 8 151,78 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 172 266,68 грн;
-         пені за прострочення заборгованості за кредитом та відсотками - 412 537,43 грн.
Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2794070,16 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції. При цьому посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково зазначив у рішенні, що відповідачі у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. ОСОБА_1 вказує, що судову повістку із Солом`янського районного суду м. Києва отримав 02 вересня 2016 року, тобто через два дні після судового засідання, що підтверджується копією інформаційного листа Укрпошти про відстеження доставки листів, копіями конверту та судової повістки. Не повідомлення його судом першої інстанції про день, час та місце розгляду справи позбавило можливості надати докази, пояснення, заперечення проти позову та захищати свої права. 
Апелянт зазначає, що станом на момент звернення банку із позовом порука припинилася, оскільки у вимозі банк вказує, що позичальник не виконує зобов`язання з 17 вересня 2014 року, проте вимога надіслана 04 червня 2015 року. Тобто станом на 04 червня 2015 року порука припинилася на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин). Крім того, кредитним договором встановлено чергові платежі позичальника, а відповідальність поручителя настає з наступного дня за датою платежу. 
            Суд першої інстанції при розгляді справи не перевірив повноваження представника позивача з врахуванням того, що Постановою НБУ від 17 вересня 2015 року ПАТ «Банк Фінанси і кредит» віднесений до категорії неплатоспроможних та відкрито процедуру ліквідації. Також посилається на те, що суд першої інстанції не встановив наявність у банку ліцензії на здійснення операцій із валютними цінностями.
Зазначена справа раніше розглядалася в порядку апеляційного та касаційного провадження. 
Так, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року залишено без змін.
У липні 2017 року представник ОСОБА_1 адвокат Волощук В.В.  подав касаційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржені  судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від  20 листопада 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 подану представником ОСОБА_2 , задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2017 року скасовано та передано справу № 760/14458/15-ц на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
         При новому апеляційному розгляді справи  позивач у справі ПАТ «Банк «Фінанси і кредит»   в судове засідання не з`явився  хоч і був повідомлений належним чином.
          17 грудня 2019 року на адресу Київського апеляційного суду  від представника апелянта - ОСОБА_1 , адвоката Волощука В.В. надійшло пояснення згідно до якого останній повідомив суд апеляційної інстанції, що в період  часу між ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення  - 30 серпня 2016 року та  розглядом  касаційним судом  скарги ОСОБА_1 20 листопада 2019 року позивачем у вказаній справі  ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» та ТОВ «Схід Фінанс»  27 березня 2018 року було укладено договір відступлення права вимоги згідно до умов якого банк відступив  ТОВ «Схід Фінанс» право вимоги за кредитним договором  № 27-07-ИП/11  від 06 серпня 2007 року та договором поруки  № 27-07-ИП1/11  від 06 серпня 2007 року. А 07 травня 2018  року ТОВ «Схід Фінанс» вказані права вимоги за  кредитним договором та  договором поруки продало  громадянці України ОСОБА_4 . 
         Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року  ОСОБА_4 залучена в якості  правонаступника  прав  позивача ПАТ «Банк «Фінанси і кредит». ( а.с.32,33 т.3 )  
         Будучи залученою до участі в якості правонаступника прав позивача ОСОБА_4 від  позову пред`явленого  ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» не відмовилася, а тому суд  апеляційної інстанції  розглядає вказану справу у межах позовних вимог заявлених  первісним позивачем та на підставі поданих ним у суді першої інстанції доказів.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Так, судом першої інстанції при розгляді справи встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 06 серпня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси і кредит» (правонаступником якого є позивач у справі ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» ) та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 27-07-Ип/11, згідно умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 170 000 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі до 05 серпня 2022 року та сплатити проценти у розмірі 14,5 % річних за користування кредитом. (а.с.18 т.1) 
У кредитному договорі № 27-07-Ип/11 від 06 серпня 2007 року, укладеному між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 , сторони обумовили:
 позичальник взяв на себе зобов`язання здійснювати погашення кредитної заборгованості відповідно до графіка зниження розміру заборгованості, який є невід`ємним додатком до кредитного договору (пункт 3.2.);
 банк має право зупинити видачу кредитних ресурсів, відмовити позичальнику в продовженні строку дії договору, а також вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих відсотків по них, неустойки відповідно до умов цього договору (пункт 3.4.);
за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених пунктами 3.2., 3.4., 4.3., 4.4., 4.6. цього договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов`язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними ресурсами (пункт 6.1.).
Додатковою угодою № 1 від 30 травня 2008 року до кредитного договору № 27-07-Ип/11 від 06 серпня 2007 року, укладеної між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 , пункти 2.1, 4.1 викладено у новій редакції та встановлено процентну ставку за користування кредитом починаючи з 30 травня 2008 року у розмірі 16 % річних.
Додатковою угодою № 4 від 11 липня 2011 року до кредитного договору № 27-07-Ип/11 від 06 серпня 2007 року, укладеної між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 , встановлено процентну ставку за користування кредитом починаючи з 11 липня 2011 року у розмірі 14,5 % річних.
Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 06 серпня 2007 року між банком, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 укладений договір поруки № 27-07-П1/11, за умовами якого поручитель взяв на себе зобов`язання відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором. У пункті 2.1. договору поруки встановлено, що у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
Додатковою угодою № 1 до договору поруки № 27-07-П1/11 від 06 серпня 2007 року, укладеною 30 травня 2008 року між банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором № 27-07-ИП/11 від 06 серпня 2007 року, укладеним між кредитором та боржником, відповідно до якого боржникові надано кредит у розмірі 170 000 доларів США, зі сплатою 16 % річних.
Додатковою угодою № 2 від 11 липня 2011 року до договору поруки № 27-07-П1/11 від 06 серпня 2007 року, укладеною між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором № 27-07-ИП/11 від 06 серпня 2007 року, укладеним між кредитором та боржником, відповідно до якого боржникові надано кредит у розмірі 142 843 доларів США, зі сплатою 14,5 % річних.
Також сторонами вказаного кредитного договору погоджено графік зниження розміру заборгованості по кредиту та встановлено  розмір  щомісячних платежів  по погашенню  основного боргу  та розмір нарахованих процентів, що викладено у Додатку № 1 до кредитного договору  №27-07-ИП/11 від 06 серпня 2007 року  та в Додатку № 2 відповідно до умов додаткового договору від 12 лютого 2009 року  ( а.с.23, 29,30 т.1)
Судом також встановлено, що позичальник  з 17 вересня 2014 року припинив виконувати свої зобов`язання перед позивачем щодо повернення суми отриманого кредиту, сплати процентів за користування вказаним кредитом  у зв`язку з чим 20 травня 2015 року позивачем - ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» позичальнику ОСОБА_1 та поручителю  ОСОБА_3 були направлені досудові вимоги щодо  необхідності  сплати протягом 15 днів, тобто до 4 червня 2015 року, заборгованості по сумі отриманого кредиту, що станом на 19  травня 2015 року  складає 112 494,83 дол. (еквівалент 2 390 805,37 грн), з якої сума простроченої заборгованості складає 9 666,09 доларів (еквівалент 205 429,35 грн). (а.с.35,40 т.1). У зв`язку з тим, що відповідачі не відреагували на вказані вимоги позивач просив у судовому порядку вирішити вказаний спір та  стягнути  заборгованість, яка утворилася  станом на 05 травня 2015 року в розмірі 2794070,16 грн. та покласти на відповідачів  судові витрати у вказаній справі.
Суд першої інстанції вирішуючи вказаний спір та задовольняючи у повному  обсязі вказаний спір мотивував свій висновок тим, що банк свої зобов`язання за договором щодо надання кредиту виконав, проте позичальник умови договору не виконує, кредит та відсотки за його користування не сплачує, а так як поручитель відповідає перед кредитором разом з боржником як солідарний боржник, тому суд визнав вказані вимоги  обґрунтованими та доведеними. 
Однак, погодитися із даним висновком суду колегія суддів не може виходячи з наступного.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Зазначеним вимогам закону рішення суду  не повністю відповідає .
Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.
Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з положеннями частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У статті 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як встановлено судом першої інстанції  відповідач у справі ОСОБА_1 як позичальник  взяті на себе зобов`язання за кредитним договором від 06 серпня 2007 року № 27-07-Ип/11 належним чином не виконував і  починаючи з 17 вересня 2014 року припинив повертати  позивачу у справі кредитні кошти та сплачувати  проценти за користування  вказаними коштами у зв`язку із чим  станом на  05 травня 2015 року його заборгованість по вказаному кредитному договору  складає  2794070,16 грн, яка складається із: строкової заборгованості за кредитом - 94 498,65 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 1 996 983,27 грн; простроченої заборгованості за основним кредиту - 8 592,08 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 181 571,27 грн;  строкової заборгованості за відсотками - 1 453,29 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 30 711,51 грн; простроченої заборгованості за відсотками - 8 151,78 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 172 266,68 грн; пені за прострочення заборгованості за кредитом та відсотками - 412 537,43 грн.
Зазначений розмір заборгованості ОСОБА_1 перед банком   підтверджується   наданим позивачем розрахунком  до позовної заяви ( а.с. 8-17 т.1).
Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ст. 60  ЦПК України (в редакції чинної на час вирішення спору) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.
Відповідачі у справі на спростування вказаних доводів позивача   належних та допустимих доказів не подали, тому колегія суддів погоджується із  зазначеним розрахунком, поданим позивачем.
Разом з тим, перевіряючи доводи апелянта  щодо припинення поруки відповідача ОСОБА_3 у зв`язку з пропуском позивачем строку пред`явлення відповідної досудової вимоги  більше ніж через  8 місяців  після останньої сплати позичальником коштів на виконання зобов`язань та  пред`явленням позову  після спливу 6 місяців після такої сплати та  виникнення у позивача права на звернення до суду із вказаним позовом саме із 17 вересня 2014 року  колегія суддів виходить із наступного. 
         Так, із матеріалів справи вбачається, що 06 серпня 2007 року між банком, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 укладений договір поруки № 27-07-П1/11, за умовами якого поручитель ОСОБА_3   взяв на себе зобов`язання відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором. У пункті 2.1. договору поруки встановлено, що у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. (а.с.37 т.1) 
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. 
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. 
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).
Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.
За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).
Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).
Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Саме до такого правового висновку прийшов Верховний Суд України при розгляді   17 вересня 2014 року справи № 6-53цс14. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) вказано, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком у справі № 6-53цс14 і не вбачає підстав для відступлення від нього.
Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.
У зв`язку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 5.1 договору право на односторонню зміну умов кредитного договору, надіславши 20 травня 2015 року вимогу, у тому числі поручителю, про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов`язаних із ним платежів протягом 15 днів,  тобто не пізніше 04 червня 2014 року.
Отже, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов`язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати.
З врахуванням викладених обставин колегія суддів вважає, що  сплату суми заборгованості та процентів за користування ними за період з 17  вересня  і до 04 грудня 2014 року  ОСОБА_3 як поручитель нести не може оскільки  позивачем пропущено щодо нього строк звернення до суду , що також погоджено сторонами у п. 5.1 Договору поруки , тому сума боргу за вказаний період підлягає стягненню лише із позичальника у справі ОСОБА_1 на користь Банку.  
Крім того, вирішуючи вказаний спір колегією суддів враховується і правові висновки, що  зроблені  Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18, та від 16 січня 2019 року у справі  № 373/2054/16-ц, щодо стягнення коштів у валюті кредитування. 
 З врахуванням викладених обставин апеляційний суд доходить висновку, що стягненню з  ОСОБА_1 , як позичальника, на користь Банку підлягає заборгованість по кредиту  за період з 11 серпня  по 04 грудня 2014 року в розмірі  4081,23 доларів США ( 1074.01  х3) + ( 1074,01:30 х 24), відсотки  за цей же період 4420.09 доларів США  ( 1174,75 + 124,57 +1245,68 + 1287,20+ 1245,68 + 1287,21 ) - 1945 сплачених 19 листопада 2014 року, а також пеня за прострочення погашень основної заборгованості  по кредиту за період з 04 травня 2014 року по 04 грудня 2014 року в сумі  25374,89 грн. та  пеня за прострочення сплати процентів  за користування кредитом за період з 18 серпня 2014 року по 04 грудня 2014 року в сумі 23 193, 12 грн.    
В решті  частині заборгованість за період з 04 грудня 2014 року   по 05 травня 2015 року  як прострочена заборгованість по кредиту 4510,85 доларів США ( 8592,08 - 4081,23), та 3731,69 доларів США (8151,78 - 4420,09) сума простроченої заборгованості по відсоткам, 1453,29 доларів США строкової заборгованості по відсоткам, а також  94498,65 доларів США сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту, а разом  104194,48 доларів США  підлягає стягненню з відповідачів як солідарних боржників .
Крім того, із відповідачів як солідарних боржників підлягає стягненню і пеня за прострочення погашень основної заборгованості  по кредиту за період з 04 грудня 2014 року по  05 травня 2015 року в розмірі 195163,34 грн. (220538.23 - 25374,89), а також пеня за прострочення сплати процентів  за користування кредитом за період з 04 грудня 2014 року  по 05 травня 2015 року в  розмірі 168806,08 грн. ( 191999,20 - 23193.12), загалом 363969, 42 грн, пені.  
Доводи апелянта про неправомірність здійснення  банком операцій із валютою є безпідставними оскільки спростовується  наданою банком копією ліцензії від 30 жовтня 1991 року за №63 (а.с.173 т.1).
Інші доводи апелянта  не спростовують  доводів,  викладених в позовній заяві банку  та не можуть слугувати підставою для відмови у позові.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що оскаржуване по даній справі рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, тому підлягає  скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову банку.
 Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.
Оскільки при зверненні до суду першої інстанції  позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3654 грн. (а.с.7 т.1), тому суд апеляційної інстанції  стягує дані витрати з відповідачів  пропорційно задоволених вимог. 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 381, 382 ЦПК України,  ст. 525, 526, 553, 1046, 1048, 1050 ЦК України,  апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником  ОСОБА_2  задовольнити частково.
Заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30 серпня 2016 року скасувати,  та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення, яким позовні вимоги  Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( зареєстрованого АДРЕСА_1 ,  РНКОПП НОМЕР_1 ) на користь  Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і Кредит»  ( юридична адреса  04050 м. Київ вул. Артема, 60  код ЄДРПОУ 09807856) заборгованість по кредиту  в розмірі  4081,23 доларів США, заборгованість по відсотки за  користування кредитом  в розмірі 4420, 09 доларів США, пеню за прострочення погашень основної заборгованості по кредиту у розмірі 25374,89 грн. та пеню за прострочення сплати процентів  за користування кредитом в  розмірі 23193, 12 грн.
Стягнути  солідарно з   ОСОБА_1 ( зареєстрованого АДРЕСА_1 ,  РНКОПП НОМЕР_1 ) та з ОСОБА_3 ( зареєстрованого АДРЕСА_1 ,  РНКОПП НОМЕР_2 )на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і Кредит»  ( юридична адреса  04050 м. Київ вул. Артема, 60  код ЄДРПОУ 09807856)4510,85 доларів США як простроченої заборгованості по кредиту,  3731,69 доларів США простроченої заборгованості по відсоткам, 1453,29 доларів США строкової заборгованості по відсоткам, а також  94498,65 доларів США суми строкової заборгованості по основному боргу, а разом  104194,48 доларів США, та  пеню  в розмірі 363969,42 грн. 
Стягнути з   ОСОБА_1 ( зареєстрованого АДРЕСА_1 ,  РНКОПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і Кредит»  ( юридична адреса  04050 м. Київ вул. Артема, 60  код ЄДРПОУ 09807856) 2154 грн. судових витрат пов`язаних із  сплатою судового збору при подачі позовної заяви. 
Стягнути з ОСОБА_3 ( зареєстрованого АДРЕСА_1 ,  РНКОПП  НОМЕР_2 )на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і Кредит»  ( юридична адреса  04050 м. Київ вул. Артема, 60  код ЄДРПОУ 09807856) 1500 грн судових витрат пов`язаних із  сплатою судового збору при подачі позовної заяви. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови викладено 19 лютого 2020 року. 
 
Головуючий суддя :                                                   М.А.Яворський  
 Судді:                                                                        Т.Ц.Кашперська                                                                                               В.О.Фінагеєв