П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

18 лютого 2020 року                                                                                  м. Київ
 
Справа № 22-3656                                          Головуючий у1-й інстанції - Яровенко Н. О.
Унікальний № 755/3302/19                                                               Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:
 
                    головуючого                                       Пікуль А. А.
                    суддів                                                  Гаращенка Д. Р.
                                                                                 Невідомої Т. О.
 
                    за участю секретаря                           Пузикової В. В.
                    
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 листопада 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини,-
 
у с т а н о в и л а:
 
У лютому 2019 року ОСОБА_1 пред`явив в суд позов до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини, в якому просив зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з ОСОБА_3 . Позивач просив суд визначити наступні способи участі ОСОБА_1  у вихованні ОСОБА_3 : побачення два дні на тиждень без присутності матері дитини ОСОБА_2 з можливістю відвідування та ночівлі дитиною місця проживання батька ОСОБА_1 з урахуванням відвідування дошкільного (шкільного) закладу, з яких: один день субота - протягом доби, але не менше ніж 8 годин; другий день визначається за домовленістю між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , але не менше ніж 2 години. Якщо побачення по об`єктивним причинам неможливе, побачення переносяться на наступний день після усунення обставин, які перешкоджали побаченню. Спільний відпочинок: один тиждень літніх канікул; один тиждень осінніх канікул та один тиждень зимових канікул. Необмежене спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування з ОСОБА_3 . У разі лікування ОСОБА_3 в медичному закладі, відвідування у прийомні години, встановлені лікувальним закладом без будь-яких обмежень, або вдома у ОСОБА_2 , якщо дитина не госпіталізована до медичного закладу. Спілкування має відбуватися на території зареєстрованого належним чином місця проживання або перебування ОСОБА_3   або на іншій території за домовленістю між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.1-8).
Позов обґрунтовував тим, що  наприкінці літа - на початку осені 2017 року у позивача з відповідачкою почалися непорозуміння з приводу спілкування з дитиною. У зв`язку з цим навесні 2018 року позивач звернувся до Опікунської ради Дніпровської РДА. Так відповідно до Витягу № 383 від 23 червня 2018 року, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13 червня 2018 року, визначено участь батька, ОСОБА_1 , у вихованні малолітньої дитини, ОСОБА_3 , у формі спілкування з малолітньою донькою щовівторка з 16-00 години до 20-00 години та щосуботи з 12-00 години до 17-00 години. Однак відповідач продовжує чинити перешкоди у спілкуванні позивачу з дитиною та приховує своє фактичне місце проживання. 30 жовтня 2018 року позивач звернувся до Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою щодо захисту прав та інтересів малолітньої дитини. У відповідь на дане звернення на адресу позивача надійшов лист № 103008-3559 від 08 листопада 2018 року, відповідно до якого 06 листопада 2018 року спеціалістами служби у справах дітей з ОСОБА_2 проведено профілактично-роз`яснювальну роботу щодо дотримання нею прав дитини та ознайомлено її про відповідальність, передбачену законодавством України в разі порушення прав малолітньої доньки. Оскільки відповідач на сьогоднішній день продовжує чинити йому перешкоди у спілкування з дитиною, не дає позивачу бачитись з дитиною та брати участь у її вихованні, позивач вимушений звертатися з відповідним позовом до суду.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 13 листопада 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за недоведеністю заявленого позову.
 
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи,  порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (т. 2, а.с.2-7). 
У відзиві на апеляційну скаргу, поданому представником відповідача, адвокатом Радченковою А. В., зазначено, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, обставини, на які посилається позивач, фактично не існують, оскільки відповідач не чинить позивачу перешкод у спілкуванні з дитиною, а навпаки, завжди надає дитині можливість спілкуватися з батьком. Одночасно позивач не цікавиться інтересами дитини, не приймає участі у дошкільній освітній програмі доньки, під час зустрічей із дитиною не цікавиться її світоглядом, ставиться до цього як просто до одноденного побачення. 
          Орган опіки та піклування просив розглядати справу у його відсутність, підтримав свій висновок від 06.09.2019 № 103/8109/41/3 щодо можливості визначення участі батька у вихованні малолітньої дитини (т.2, а.с.18-19).
 
Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., пояснення учасників справи: ОСОБА_1 та його представника, адвоката Вітер С. В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; представника  ОСОБА_2 , адвоката Радченкової А. В., яка заперечувала проти апеляційної скарги та просила суд залишити її без задоволення, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню  з таких підстав.
При ухваленні рішення судом першої інстанції встановлені наступні обставини, що мають значення для справи.
 26 січня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2  було зареєстровано шлюб.
Від цього шлюбу мають малолітню дитину - дочку  ОСОБА_3 ,2014 року народження, що підтверджується копією свідоцтва про народження.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року шлюб між ОСОБА_1  та ОСОБА_2  розірвано.
Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю  ОСОБА_2 .
Навесні 2018 року позивач звернувся до Опікунської ради Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації з заявою про визначення способу його участі у вихованні малолітньої ОСОБА_3 .
Розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 23 червня 2018 року № 383 визначено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні його неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у формі спілкування з малолітньою донькою щовівторка з 16-00 години до 20-00 години та щосуботи з 12-00 години до 17-00 години.
У зв`язку із тим, що, як стверджує ОСОБА_1 , указане рішення органу опіки відповідачем не виконується, ОСОБА_2 продовжує обмежувати його у спілкуванні з дитиною та навмисно приховує від нього своє з дитиною фактичне місце проживання, позивач повторно звернувся до Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації зі зверненням щодо наявності перешкод у спілкуванні з дитиною.
06 листопада 2018 року спеціалістами у справах дітей проведено профілактично-роз`яснювальну роботу з ОСОБА_2 щодо дотримання нею прав дитини та ознайомлено з відповідальністю, передбаченою законодавством України в разі порушення прав малолітньої доньки. При цьому орган опіки і піклування констатував, що зі слів ОСОБА_2 , вона не чинить ніяких перешкод та не заперечує проти участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини.
          16 вересня 2019 року до районного суду  надійшов висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації щодо участі у вихованні малолітньої дитини (протокол засідання Комісії № 16 від 28 серпня 2019 року), відповідно до якого Дніпровська держадміністрація вважала доцільним визначити спосіб участі позивача у вихованні його малолітньої дочки ОСОБА_3 у формі спілкування з донькою щосуботи з ночівлею у батька, другий день визначити за домовленістю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , але не менше двох годин, та спільний відпочинок по одному тижню літніх, осінніх та зимових канікул. 
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 за встановлених обставин,  районний суд виходив з того, що позивачем не доведено факту існування перешкод у спілкуванні із дитиною, не доведено факту ухилення ОСОБА_2 від виконання розпорядження Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 23 червня 2018 року.
 
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що указані висновки районного суду не відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Судом порушені встановлені ст.89 ЦПК України правила оцінки доказів та невірно застосовано до спірних правовідносин положення ст. 159 СК України.
За правилами ч.1 ст. 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч.2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
З огляду на викладене, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з наступних підстав.
 
Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно ст. 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращім інтересам дитини.
У ст. 7 Конвенції передбачено, що  кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. 
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За правилами ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
У п. 54  рішення ЕСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року суд нагадує,  що  між  інтересами  дитини  та  інтересами батьків  повинна  існувати  справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v.  Sweden,  від  27  листопада  1992  року)  і,  дотримуючись  такої рівноваги,  особлива увага має  бути  до  найважливіших  інтересів дитини,  які  за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.  Зокрема,  стаття 8 Конвенції   не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v.  Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.)
Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких  при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах;  будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року, «МакМайкл проти Сполученого Королівства»  від 24 лютого 1995 року).
Відповідно ст. 158 СК України  за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
 
Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України  належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Частиною  першою ст. 81 ЦПК України визначено, що  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
У даній справі за зверненням ОСОБА_1 розпорядженням органу опіки і піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 383 від 23 червня 2018 року було визначено участь батька ОСОБА_1 у вихованні  малолітньої дитини ОСОБА_3 у формі спілкування з малолітньою донькою щовівторка з 16-00 години до 20-00 години та щосуботи з 12-00 години до 17-00 години (т.1, а.с.24). 
З наданої сторонами електронної переписки батьків убачається, що указане розпорядження мало труднощі у виконанні, оскільки у визначені органом опіки та піклування дні позивач не завжди мав змогу вільно спілкуватися з донькою у зв`язку з наявністю перешкод з боку матері.
Це змусило позивача 30 жовтня 2018 року знову звернутись до органу опіки і піклування із заявою, на яку він отримав відповідь з інформацією, що 06 листопада 2018 року спеціалістами у справах дітей з ОСОБА_2 проведено профілактично-роз`яснювальну роботу щодо дотримання нею прав дитини та ознайомлено з відповідальністю передбачену законодавством України в разі порушення прав малолітньої доньки. І хоча зі слів матері, вона не чинить ніяких перешкод та не заперечує проти участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини, ОСОБА_2 попереджено про адміністративну відповідальність, передбачену п. 5 та п. 6 ст. 184 КУпАП. Водночас позивачу роз`яснено право звернутись до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною  (т. 1, а.с.28).
 
Відомості указаних письмових доказів переконливо свідчать про наявність для позивача перешкод у спілкуванні з дочкою з боку матері, що змусило його двічі звертатись до органу опіки та піклування, а згодом до суду.  
Указані обставини дають суду підстави для визначення способів участі батька у вихованні доньки та спілкуванні з нею. 
Позивач просить  суд визначити наступні способи його участі у вихованні ОСОБА_3 : побачення два дні на тиждень без присутності матері дитини ОСОБА_2 з можливістю відвідування та ночівлі дитиною місця проживання батька ОСОБА_1 з урахуванням відвідування дошкільного (шкільного) закладу, з яких: один день субота - протягом доби, але не менше ніж 8 годин; другий день визначається за домовленістю між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , але не менше ніж 2 години. Якщо побачення по об`єктивним причинам неможливе, побачення переносяться на наступний день після усунення обставин, які перешкоджали побаченню. Спільний відпочинок: один тиждень літніх канікул; один тиждень осінніх канікул та один тиждень зимових канікул. Необмежене спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування з ОСОБА_3 . У разі лікування ОСОБА_3 в медичному закладі, відвідування у прийомні години, встановлені лікувальним закладом без будь-яких обмежень, або вдома у ОСОБА_2 , якщо дитина не госпіталізована до медичного закладу. Спілкування має відбуватися на території зареєстрованого належним чином місця проживання або перебування ОСОБА_3   або на іншій території за домовленістю між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.1-8).
Водночас відповідно до висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації щодо участі батька у вихованні малолітньої дитини (протокол засідання Комісії № 16 від 28.08.2018) орган опіки та піклування вважає за можливе визначити участь батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у формі спілкування з малолітньою донькою щосуботи з ночівлею у батька, другий день визначається за домовленістю між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , але не менше ніж 2 години, та спільний відпочинок по одному тижню літніх, осінніх та зимових канікул (т.1, а.с.220-221).
У даному Висновку також зазначено, що мати дитини ОСОБА_2 не заперечувала затвердження графіку побачень дочки з батьком щовівторка з 16-00 години до 20-00 годин та щосуботи з 12-00 до 17-00 години (т.1, а.с.221).  
Ураховуючи наявні у розпорядженні суду докази щодо віку ОСОБА_3 , яка на час  вирішення справи має повних п`ять років (т.1, а.с.15), суд вважає, що щотижневі тривалі зустрічі можуть виявитися для дитини заважким навантаженням як фізично так і психологічно, а тому суд вважає за доцільне встановити батьку час спілкування з дочкою у вихідні дні двічі на місяць (кожної першої та третьої суботи місяця  з 12 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. наступного дня (неділі)). Такий час спілкування не порушить звичний режим дня дитини такого віку і не буде обтяжливим для дівчинки, яка двічі на місяць буде мати змогу безперервно спілкуватись з батьком протягом доби у вихідні дні і батько зможе реально приділити увагу своїй дитині.
Суд також вважає за можливе визначити щотижневі зустрічі батька з донькою - щовівторка з 16 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв., оскільки мати дитини не заперечувала проти такого графіку, раніше встановленого органом опіки та піклування. 
Крім того, суд вважає за доцільне задовольнити вимоги ОСОБА_1 про тижневий відпочинок  з донькою протягом літніх, осінніх та зимових канікул. При цьому суд констатує, що другий тиждень зимових, весняні та переважну кількість часу літніх канікул дитина зможе бути із матір`ю. 
Оскільки  у розпорядженні суду немає доказів, що між батьком та донькою втрачений психологічний контакт, суд не вважає за доцільне спілкування ОСОБА_3 з батьком в присутності  матері та не вважає за необхідне визначати конкретне місце спілкування батька з дочкою. Адже таке місце може бути визначене/обране батьком з урахуванням потреб, бажання та інтересів дитини на час кожного конкретного побачення. 
Суд вважає, що вимоги позивача щодо обов`язкового переносу побачення з дитиною та щодо побачень з дитиною у разі її хвороби і лікування не можуть бути задоволені, оскільки для дитини такого віку порушення звичного режиму є небажаним. Однак це не виключає можливість такого переносу і незапланованих побачень за згодою обох батьків з урахуванням інтересів дитини.
Вимоги позивача щодо спілкування з дитиною засобами зв`язку є передчасними. На час розгляду справи дочка має повних п`ять років і в розпорядженні суду відсутні докази, що вона вміє писати, має особистий телефон, електронну пошту тощо.
Оскільки з наявних у розпорядженні суду письмових доказів убачається, що мати дитини ОСОБА_2 не заперечувала затвердження графіку побачень дочки з батьком щовівторка з 16-00 години до 20-00 годин та щосуботи з 12-00 до 17-00 години (т.1, а.с.221), аргументи відповідача щодо зловживання позивача алкоголем не можуть бути прийняті судом у якості підстав для відмови в позові. Крім того, ці аргументи не підкріплюються переконливими доказами і спростовуються висновком органу опіки та піклування, який не знайшов підстав для обмеження батька у спілкуванні з донькою.  
 При встановленні часу зустрічей позивача із донькою, з метою забезпечення належного виконання цього судового рішення, апеляційний суд, ураховуючи позицію ЄСПЛ, висловлену у п.37 рішення у справі "Швець проти України" (заява № 22208/17) від 23 липня 2019 року, про те, що при встановленні графіка побачень для забезпечення його дотримання є необхідність у накладенні офіційного зобов`язання у цьому контексті, вважає за доцільне зобов`язати ОСОБА_2 передавати ОСОБА_1 малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у визначені для зустрічей дні.
          
          При ухваленні нового рішення про часткове задоволення позову відповідно до положень ч. 13 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь  ОСОБА_1 підлягає стягненню 2 689 грн 40 коп. на відшкодування судових витрат позивача по сплаті за мінімальною ставкою судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги (т. 1, а.с.9-10; т. 2, а.с.1). 
Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.
 
Зобов`язати  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) не чинити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) перешкоди у спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Визначити способи участі  ОСОБА_1   у вихованні малолітньої доньки   ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкуванні з нею.
 
Встановити час зустрічей  ОСОБА_1 з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без присутності матері дитини, ОСОБА_2 , з урахуванням відвідування дошкільного (шкільного) закладу: 
 
1)  кожної першої та третьої суботи місяця  з 12 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. наступного дня; 
 
2) щовівторка з 16 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.
 
3) спільний відпочинок по одному тижню літніх, осінніх та зимових канікул.
 
Зобов`язати ОСОБА_2 передавати ОСОБА_1 малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у визначені для зустрічей дні.
 
В іншій частині позову відмовити.
 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1   2 689 (дві тисячі шістсот вісімдесят дев`ять) грн 40 коп. на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, визначених частиною другою статті 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складений 27 лютого 2020 року.

Головуючий                                                                                А. А. Пікуль
 
Судді                                                                                            Д. Р. Гаращенко
 
Т. О. Невідома