ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року	Львів	Справа № 813/7188/13-а пров. № 857/13411/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Запотічний І.І., 
суддя                                                     Глушко І.В.
секретар судового засідання                     Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу  Львівської митниці ДФС на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2014 року (головуючий суддя Крутько О.В., м.Львів, проголошено 10:09:04) у справі № 813/7188/13-а за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірми «Техніка Монтажу» до Львівської митниці ДФС, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про скасування рішення, картки відмови та стягнення коштів, -                        
                                                   В С Т А Н О В И В:
24.09.2013 року позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Львівської митниці Міндоходів (правонаступник - Львівська митниця ДФС) , Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області в якому просив визнати протиправними та скасувати прийняті Львівською митницею рішення про коригування митної вартості товарів №209000003/2013/900077/2 від 22.08.2013 року та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №209120000/2013/00397; стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області суму надмірно сплачених мита в розмірі 20906,25 грн. та податку на додану вартість в розмірі 87806,25 грн.
Позов обґрунтовує тим, що при поданні ТзОВ «Техніка Монтажу» митної декларації № 209120000/2013/831079 для митного контролю та митного оформлення товарів, що імпортуються на митну територію України згідно контракту № ТМL1002 від 04.03.2010 року та додатку № 30 від 08.05.2013 року до контракту № ТМL1002 від 04.03.2010 року, позивачем були долучені усі документи, які підтверджують митну вартість товарів, перелік яких визначений ч.2 та ч.3 ст. 53 МК України та які свідчать про правильність обрання методу визначення митної вартості товарів; документи, надані Львівській митниці ТзОВ «Фірма «Техніка Монтажу» при митному оформленні товарів, містять достатньо інформації та усі необхідні відомості для застосування декларантом методу визначення митної вартості за ціною договору, згідно ст. 58 МК України, а зокрема містять відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та ціни, що була фактично сплачена за даний товар. 
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2014 року адміністративним позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано прийняті Львівською митницею рішення про коригування митної вартості товарів №209000003/2013/900077/2 від 22.08.2013 року та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №209120000/2013/00397. Стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Техніка Монтажу» суму надмірно сплачених мита в розмірі 20906,25 грн. та податку на додану вартість в розмірі 87806,25 грн.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, митний орган подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що термін дії контракту поданого відповідачу закінчився, жодних документів про його пролонгацію не надано. Також апелянт вказує, що підпис відправника в сертифікаті про походження товарів відрізняється від підпису відправника у фактурі, контракті, пакувальному листі. Апелянт звертає увагу, що в інвойсі відсутні будь-які посилання на контракт, або на будь-які інші документи, що дозволили б пов`язати дану поставку з контрактом. Судом не взято до уваги, що до митного оформлення був наданий коносамент інший ніж зазначений у митній декларації країни відправлення. Апелянт стверджує, що посадові особи Львівської митниці при здійсненні контролю митної вартості імпортованого позивачем товару діяли в межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились. Водночас, відсутність сторін у справі, належних чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до норми ст.313 цього Кодексу. Згідно ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення  з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
21 серпня 2013 року ТзОВ «Фірма «Техніка Монтажу» для митного контролю та митного оформлення товарів, що імпортуються на митну територію України згідно контракту № ТМL1002 від 04.03.2010 року та додатку № 30 від 08.05.2013 р. до контракту № ТМL1002 від 04.03.2010 року було подано митну декларацію № 209120000/2013/831079 із заявленою митною вартістю товару 53826,08 доларів США та інші документи, передбачені ст. 53 МК України.
22 серпня 2013 року Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 209000003/2013/900077/2 та винесено картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 209120000/2013/00397. За твердженням митного органу митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, за митну вартість взято прийняту митним органом вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього (ст. 60 МКУ), коригування митної вартості ґрунтується на раніше визначених митними органами митних вартостях - МД № 100260000/2013/106548 від 02.07.2013 р.
Позивачем подано нову уточнену електронну митну декларацію, зазначивши у ній вартість імпортованого товару, визначену Львівською митницею.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що подані до митного оформлення документи є достатніми для підтвердження заявленої за ціною договору митної вартості товару, а відповідач належними та допустимими доказами не довів неправильність заявленої митної вартості.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до ст. 7 Митного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин)  державну митну справу становлять встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять.
Державна митна справа здійснюється з додержанням прийнятих у міжнародній практиці форм декларування товарів, методів визначення митної вартості товарів, систем класифікації та кодування товарів та системи митної статистики, інших загальновизнаних у світі норм і стандартів.
Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Згідно із ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);  якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Колегія суддів, оглядаючи матеріали справи, зазначає, що позивачем було дотримано вимоги, передбачені зазначеними нормами Митного кодексу України та подано у встановленому порядку документи, що підтверджують митну вартість товару (перелік поданих документів зазначено в оскаржуваній картці відмови). Твердження митного органу в графі 33 Рішення про коригування митної вартості товарів № 209000003/2013/900077/2 про те, що декларантом (позивачем) не подано документів, згідно з переліком, передбаченим ч.2-ч.4 ст. 53 Митного кодексу України є необґрунтованим.
Згідно з положеннями ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Із рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № 209000003/2013/900077/2 від 22.08.2013 року, відповідачем при виконанні ним п.4.1 ст.54 Митного кодексу України встановлено, що ряд поданих позивачем документів не містять всіх даних відповідно до обраного методу визначення митної вартості: підпис відправника в сертифікаті про походження товарів відрізняється від підпису відправника у фактурі, контракті, пакувальному листі; не подано договір на перевезення (можливо стосується іншого суб`єкта ЗЕД); висновок ЛТПП від 21.12.2012 р. № 19-09/1289 не може розглядатися як такий, що підтверджує митну вартість товарів, оскільки в ньому зазначено, що даний документ обмежується використанням в рамках іншого інвойсу.
З приводу цього суд апеляційної інстанції зазначає, що висновки апелянта є несумісними з функціями контролю, передбаченими п.4.1 ст.54 Митного кодексу України, адже при виконанні зазначених функцій, митний орган не наділений повноваженнями перевіряти ідентичність підписів. Митницею не досліджувалось, які особи підписували документи відправника, чи наділені вони повноваженнями на підписання документів.
Згідно переліку документів, які подавалися до митного оформлення, наведеного у картці відмови № 209120000/2013/00397, митному органу подавався договір на перевезення № 00/15 від 12.08.2009 року, копія якого наявна в матеріалах справи.
Відповідно до ч.6 ст. 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до ч.7 ст. 54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Згідно ч.1 ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); та другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості;  г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);  ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Так, відповідно до вищевказаної норми метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України за основу визначення митної вартості товару як основного методу, позивачем була взята ціна контракту.
Колегія суддів зазначає, що з наданих позивачем документів митний орган мав можливість встановити митну вартість товару на підставі першого методу визначення митної вартості і за ціною договору щодо товарів, які імпортуються в Україну, оскільки в цих документах була чітко зазначена ціна купівлі-продажу і саме ця ціна була сплачена згідно платіжних доручень. Проте, відповідачем обрано метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, однак жодної інформації щодо таких товарів, їх характеристик, імпортерів товарів позивачу не було надано, а в рішенні про коригування, всупереч положенням ч.2 ст.55 Митного кодексу України, така інформація відсутня.
З аналізу наведених норм законодавства з питань митної справи вбачається, що право митного органу на витребування від декларанта додаткових документів виникає лише у разі наявності обґрунтованого сумніву у повноті та/або достовірності відомостей про митну вартість товарів, однією з підстав виникнення якого є виявлення розбіжностей у поданих декларантом документах і такі розбіжності мають впливати саме на числове значення складових митної вартості товарів.
З матеріалів справи вбачається, що митний орган не вказав на розбіжності в поданих декларантом документах, які на його думку, впливають на значення складових митної вартості товарів та дають підстави для обґрунтованого сумніву у достовірності відомостей про митну вартість товарів. Разом з тим, у апелянта були в наявності всі документи для визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються. Оцінивши подані декларантом документи в сукупності митний орган мав можливість встановити як умови поставки, так і дійсну вартість товару, що поставлявся.
Інших аргументів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, апелянтом не наведено, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено.
Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст.242, 243, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                    П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2014 року у справі № 813/7188/13-а - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	І. В. Глушко  	
Повне судове рішення складено 24.02.2020