Постанова 
Іменем України
 
19 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 307/1544/14-ц
провадження № 61-14570св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М.,                   Кузнєцова В. О., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , Нересницька сільська рада Тячівського району Закарпатської області, управління Держземагенства у Тячівському районі,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Дубчак Наталією Сергіївною, на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 24 вересня 2014 року в складі судді                        Розман М. М. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 18 червня 2019 року в складі колегії суддів: Куштана Б. П., Джуги С. Д., Собослоя Г. Г., 
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до                            ОСОБА_2 , Нересницької сільської ради Тячівського району Закарпатської області, управління Держземагенства у Тячівському районі, у якому просила:
-          визнати незаконним та скасувати рішення Нересницької сільської ради Тячівського району від 05 вересня 2012 року № 503 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , мешканцю АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд»;
-          визнати недійсним та скасувати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку від 29 грудня 2012 року серії ЯМ                               № 023729, виданий на ім`я ОСОБА_2 , мешканця АДРЕСА_2 , на земельну ділянку, розташовану за адресою:                                         АДРЕСА_1 , площею 0,1496 га, кадастровий номер земельної ділянки 2124484800:04:003:0021, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі від 29 грудня 2012 року за № 212440001006472.
Позов мотивовано тим, що 29 січня 2010 року ОСОБА_3 заповіла позивачу земельну ділянку, площею 0,113 га, в урочищі «Луги», «Полянки»                       с. Нересниці.
Після смерті заповідача позивач подала заяву про прийняття спадщини та замовила технічну документацію, у процесі виготовлення якої з`ясувалося, що вказана земельна ділянка стовідсотково накладається на земельну ділянку ОСОБА_2 .
Посилаючись на те, що оскаржуваним рішенням органу місцевого самоврядування та державним актом на право приватної власності на земельну ділянку порушуються її права,  ОСОБА_1 просила задовольнити позовні вимоги.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 24 вересня 2014 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення Нересницької сільської ради від 05 вересня 2012 року № 503 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_2 , мешканцю АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд». Визнано недійсним та скасовано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку від                              29 грудня 2012 року серії ЯМ № 023729, виданий на ім`я ОСОБА_2 , мешканця АДРЕСА_2 , на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1496 га, кадастровий номер земельної ділянки 2124484800:04:003:0021, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування землею, договорів оренди землі від 29 грудня 2012 року за № 212440001006472.
Суд  першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, врахував, що належна відповідачу земельна ділянка, яка отримана ним підставі оскаржуваного рішення Нересницької сільської ради Тячівського району, стовідсотково накладається на земельну ділянку, право на спадкування якої має позивач, що є підставою для скасування рішення органу місцевого самоврядування та отриманого на його підставі державного акта на право приватної власності на земельну ділянку. 
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 18 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 24 вересня 2014 року залишено без змін.
 
Апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про наявність правових підстав для задоволення позову.
 
Короткий зміст вимог касаційної скаргита узагальнення її доводів
 
У липні 2019 року представник  ОСОБА_2 - адвокат                                             Дубчак Н. С. звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не взяли до уваги того, що з державних актів на право приватної власності на земельну ділянку, належних ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вбачається, що їхні земельні ділянки знаходяться у різних місцях, жодного спільного сусіднього землекористувача (землевласника) не мають. Матеріали справи не містять збірного кадастрового плану із зазначенням площ перетинів ділянок. Суди не врахували, що факт подання позивачем заяви про прийняття спадщини не є доказом прийняття цієї спадщини. Відповідач не був повідомлений про розгляд справи місцевим судом.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу та узагальнення  його доводів

У вересні 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Варга Д. Д. подав до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Відзив мотивовано тим, що доводи касаційної скарги про знаходження земельних ділянок у різних місцях спростовуються доказами, які містяться у матеріалах справи. Факт накладення земельних ділянок підтверджується листом кваліфікованого інженера-землевпорядника, актом перевірки дотримання земельного законодавства та визнанням позовних вимог управлінням Держземагенства у Тячівському районі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 07 серпня 2019 року відкрито провадження у справі та витребувано її з суду першої інстанції. 
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У серпні 2019 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що згідно із заповітом від 29 січня 2010 року                           ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0, 113 га, на території Нересниціької сільської ради в урочищі «Луги», «Полянки», яка належала їй на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 20 червня 2001 року серії II-ЗК № 037319.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, а ОСОБА_1 подала в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини за заповітом.
10 січня 2014 року приватне підприємство «Бокач» повідомило ОСОБА_1 , що не може завершити технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлій ОСОБА_3 на праві власності, у зв`язку з накладкою на земельну ділянку з кадастровим номером 2124484800:04:003:0021.
Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 29 січня 2014 року, складеним Державною інспекцією сільського господарства у Закарпатській області, встановлено стовідсоткову накладку на земельну ділянку з кадастровим номером 2124484800:04:003:0021, яка належить ОСОБА_2 згідно з державним актом на право приватної власності на земельну ділянку від 29 грудня 2012 року серії ЯМ № 023729, виданим на підставі рішення Нересницької сільської ради від 05 вересня 2012 року                                  № 503.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
 
У статті 78 ЗК України закріплено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.
Частиною першою статті 153 ЗК України визначено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.
Згідно з пунктом «г» частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
У частині першій статті 155 ЗК України визначено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей (частина друга статті 158 ЗК України).
Суди попередніх інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановши факт накладення земельної ділянки відповідача на земельну ділянку, право на спадкування якої має позивач, що підтверджується актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 29 січня 2014 року, дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання незаконним та скасування рішення Нересницької сільської ради від 05 вересня 2012 року № 503, оскільки вказаний акт органу місцевого самоврядування порушує земельні права ОСОБА_1 . 
Правильним є також є висновок судів про необхідність задоволення позовної вимоги про визнання недійсним та скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку від 29 грудня 2012 року серії                           ЯМ № 023729, виданого на ім`я ОСОБА_2 ,оскільки така позовна вимога є похідною й залежить від законності зазначеного рішення Нересницької сільської ради, на підставі якого його видано.
Доводи касаційної скарги відповідача щодо неповідомлення його судом першої інстанції про розгляд справи є безпідставними, оскільки у матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення судової повітки, отримане ОСОБА_2 10 вересня 2014 року. Посилання останнього на неналежність йому підпису на вказаному рекомендованому повідомленні не підтверджено будь-якими доказами. 
З урахуванням того, що інші доводи касаційної скарги, є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким суд надав належну оцінку, вони є достатньо аргументованими, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Дубчак Наталією Сергіївною, залишити без задоволення.
 
Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 24 вересня 2014 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 18 червня                          2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді :	В. С. Жданова  	
 	В. М. Ігнатенко   В. О. Кузнєцов