Дата документу 16.01.2020 Справа № 320/3772/16-ц

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 320/3772/16 Головуючий у 1-й інстанції: Колодіна Л.В. 
Провадження №22-ц/807/58/20 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
16 січня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача  суддів:  	Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В.,  	

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 липня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
В С Т А Н О В И В:
У червні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 06.05.2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31.05.2016 року має заборгованість за кредитним договором - 29174,05 грн., з яких: 7983,11 грн. - заборгованість за кредитом; 17475,51 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1850,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1365,43 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 липня 2019 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 06.05.2011 року у розмірі 7983,11 грн., що складається із заборгованості за кредитом, а також судовий збір  у розмірі 372,06 грн.. 
В задоволенні решти позовних вимог, відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, що становить 17475,51 грн. та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, не мав підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, оскільки це суперечить суті кредитного договору та не узгоджується з вимогами ст. ст. 1046,1048 ЦК України. 

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2019 року це 192 100 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1921 грн. (1921 грн. Х 100 = 192 100 грн.)), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, а саме, в частині незадоволених позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом , суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В іншій частині судове рішення не переглядається, оскільки не є предметом апеляційного оскарження.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 06.05.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б\н, відповідно до якого позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 8000.00 грн.

Посилаючись на те, що у заяві позичальника від 06.05.2011 року процентна ставка, а також інші істотні умови договору не визначені, а також враховуючи висновки викладені в постанові Великої палати Верховного суду у справі № 14-131 цс 19 від 03 липня 2019 року, суд першої інстанції задовольнив вимоги позивача частково, стягнувши заборгованість за тілом кредиту у розмірі 7983 грн 11 коп..

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися , виходячи з наступного.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 06.05.2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

При цьому відповідач підписав не лише заяву від 06.05.2011 року, а і довідку про умови кредитування (а.с. 9) в якій визначені суттєві умови кредитного договору, як то відсоткова ставка за кредитом, встановлення порядку погашення кредиту щомісячними платежами, розмір пені та інше.

Відповідачем в ході судового розгляду не заперечувався факт підписання вказаної Заяви та Довідки. Не спростовано відповідачем і факту ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики.

На підставі ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною 1 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно зі ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.

На підставі ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Так, Банком зобов`язання за договором виконані в повному обсязі, а відповідач станом на 31.05.2016 року має заборгованість за кредитним договором - 29174,05 грн., з яких: 7983,11 грн. - заборгованість за кредитом; 17475,51 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1850,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1365,43 грн. - штраф (процентна складова).

Позивач в ході розгляду справи в суді першої інстанції надав розгорнутий розрахунок заборгованості за договором ( а.с. 6-7, а.с. 11-112), з якого вбачається, що відповідач ОСОБА_1 з моменту укладення договору систематично частково (не кожен місяць) погашав заборгованість за кредитним договором.
Відповідачем не спростовано факт отримання грошових коштів від банку.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в результаті порушення ОСОБА_1 умов кредитного договору б\н від 06.05.2011 року, у відповідача виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку банку складає - 29174.05 грн.
Визначаючи розмір заборгованості по процентам за користування кредитом, яка підлягає стягненню, колегія суддів виходить з наступного. 

З розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що він просить стягнути з відповідача заборгованість по процентам за користування кредитом за період 21.12.2012 року 31.05.2016 року (а.с.6-7).

Проте, згідно з довідкою, наданою позивачем, яка міститься в матеріалах справи вбачається, що термін дії картки встановлений до 04.15 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Банком вбачається, що заборгованість по процентам за користування кредитом станом на 30.04.2015 року становить 1827 грн. 89 коп.

Водночас, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом за період з грудня 2012 року по 31.05.2016 року, тобто після закінчення строку дії картки.

При цьому судова колегія враховує наступне.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) після спливу визначеного договором строку кредитування або у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. 
Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 
У даній справі, кінцевий термін повернення кредитних коштів відповідає строку дії картки, тобто строк кредитного договору № б\н від 06.05.2011 року сплив 30 квітня 2015 року . 
Відтак, право на нарахування процентів за користування кредитними коштами припинилось 30 квітня 2015 року. 
Таким чином, стягненню з відповідача підлягають проценти за користування кредитними коштами, які були нараховані та несплачені ним за період з грудня 2012 року по 30 квітня 2015 року .
У відповідності до розрахунку, наданого позивачем такий розмір процентів становить 1827 грн.
Тож зазначена грошова сума підлягає стягненню з відповідача в рахунок погашення боргу за нарахованими процентами за користування кредитними коштами. 

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами т та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом за період з 01.05.2015 року по 31 05 2016 року задоволенню не підлягають у зв`язку з їх необґрунтованістю, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, а саме стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ « ПриватБанк».

В іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядається, оскільки не є предметом апеляційного оскарження. 
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. В зв`язку зі зміною розміру заборгованості, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача за подання позовної заяви складає 377.07 грн, а за подання апеляційної скарги  165.59 грн, а всього 542.66 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 липня 2019 року в частині незадоволених позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування кредитом та судового збору скасувати.
Прийняти в цій частині нову постанову наступного змісту.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк « ПриватБанк» заборгованість по процентам за користування кредитом за кредитним договором №б\н від 06 травня 2011 року в розмірі - 1827 грн 89 коп.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 377.07 грн за подання позовної заяви, 165.59 грн за подання апеляційної скарги, а всього 542.66 грн.

В іншій частині рішення суду не переглядається.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повна постанова складена 16 січня 2020 року.

Головуючий суддя - доповідач	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Гончар М.С.	Маловічко С.В.