Справа № 308/7741/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

         14 лютого 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого-судді: Мацунича М.В.
суддів: Кондора Р.Ю., Собослоя Г.Г. 
з участю секретаря судового засідання: Балаж Н.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду постановлену 27 грудня 2019 року головуючим суддею Данко В.Й. у справі за скаргою ОСОБА_1 в порядку ст.ст. 447-451 ЦПК України, де заінтересованими особами є: Комунальний заклад «Закарпатський академічний обласний український музично-драматичний театр імені братів Юрія-Августина та Євгена Шерегіїв» і Прокуратура Закарпатської області, про зобов`язання вчинити певні дії, –

встановив:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся у суд зі скаргою в порядку ст.ст. 447-451 ЦПК України.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 09.08.2019 року вказану скаргу визнано неподаною та повернуто заявнику.

В подальшому, у листопаді 2019 року від ОСОБА_1 надійшла заява про внесення виправлень в ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 09.08.2019 року про повернення скарги.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 27.12.2019 заяву ОСОБА_1 про внесення виправлень в ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 09.08.2019 року залишено без розгляду. А також, стягнуто із ОСОБА_1 у дохід державного бюджету штраф у розмірі 576,30 грн. за зловживання процесуальними правами.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою ОСОБА_1 оскаржив таку в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати. 
В обґрунтування скарги посилається на те, що судом допущено неправильне тлумачення та застосування закону. Вказує, що ухвалою накладено на нього штраф без надання розрахунку такого та не зазначено підстав накладення штрафу на пенсіонера. Накладення штрафу суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки є подвійним стягненням.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що 02 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся у суд зі скаргою «в порядку ст.ст. 447–451 ЦПК України на виконання Конституції України та ухвали від 17.05.2017 року».

12 липня 2019 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області вказану скаргу залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків.

Та 09 серпня 2019 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області вказану скаргу визнано неподаною та повернуто заявнику.

12 листопада 2019 року надійшла заява ОСОБА_1 про внесення виправлень в ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.08.2019 по справі №308/7744/19, в якій просив «внести правильне, законне, конституційне написання «Ім`я» (ст.28 цк) Особи позивача (його найменування) у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст. 260 цпк в ухвалі від 09.08.19 провадження №308/7741/19 в мотивувальній частині «встановив» по тексту».

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що подана ОСОБА_1 заява є зловживанням процесуальними правами, а тому підлягає залишенню без розгляду із застосуванням до заявника заходу процесуального впливу у вигляді штрафу у розмірі 0,3 розміру прожиткового мінімуму.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступні мотиви.

За приписами Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди (ст. 124 ч. 1); вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється (ст. 126 ч. 2); за неповагу до суду чи судді винні особи притягаються до юридичної відповідальності (ст. 129 ч. 5).

Відповідні цим нормам Конституції України та спрямовані на їх реалізацію положення містить і Закон України «Про судоустрій і статус суддів» (ст. 1 ч. 1, ст. 5 ч. 1, ст. 6 ч.ч. 1, 3, ст. 48 ч. 1, ст. 50 ч. 1 та ін.) і ст.ст. 43, 44, 143 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною другою статті 44 ЦПК України визначений перелік дій сторони, які можуть бути визнані зловживанням процесуальними правами, зокрема, вчинення аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частина четверта статті 44 ЦПК України).

Таким чином, учасники процесу зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки, виявляти належну повагу до суду, беззаперечно виконувати розпорядження головуючого, утримуватися від будь-яких дій, які можуть обґрунтовано кваліфікуватися як зловживання процесуальними правами, вплив, тиск на суд тощо. А визначений частиною 2 статті 44 ЦПК України перелік дій, що можуть бути кваліфіковані як зловживання процесуальними правами, не є вичерпним, таким зловживанням можуть бути визнані й інші дії, поведінка учасника процесу залежно від конкретних обставин.

Європейський суд з прав людини наголошував, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово подаються до судів усіх інстанцій заяви про внесення виправлень в судові рішення щодо написання його імені («внести правильне, законне, конституційне написання імені особи позивача (його найменування)» без зазначення, якої саме помилки припустився суд в написанні його імені). За наслідками розгляду такі заяви зазвичай, залишаються без задоволення. Вказане підтверджується даними з Єдиного державного реєстру судових рішень (http://www.reyestr.court.gov.ua/), які містяться у відкритому доступі.

Подана наразі ОСОБА_1 заява про внесення виправлень в ухвалу суду від 09.08.2019 року (а.с. 11, 16-17), є аналогічна за своїм змістом (до заяв, які неодноразово ним подавалися), роздрукована на заготовленому бланку (з доповненням кульковою ручкою та фломастером певних реквізитів: дат судових рішень, номерів справ тощо), без якогось обґрунтування в чому полягає описка в судовому рішенні. А відтак, судом обґрунтовано визнано таку заяву як вчинення аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи, що є формою зловживання процесуальним правом відповідно до ст. 44 ЦПК України.

Як передбачено пунктом 2 частини першої статті 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штраф у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Відтак, суд першої інстанції правомірно залишив подану ОСОБА_1 заяву без розгляду та стягнув з нього в дохід держави штраф у розмірі 576,30 грн., який є мінімальним виходячи з вимоги пункту 2 частини першої статті 148 ЦПК України.

Апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на відсутність розрахунку штрафу, оскільки в ухвалі суду чітко зазначено про стягнення штрафу у розмірі 0,3 розміру прожиткового мінімуму, що станом на день постановлення ухвали становить суму 576,30 грн. (1921 * 0,3).

Також безпідставним є посилання апелянта на те, що він є пенсіонером, оскільки чинне законодавство не містить заборон щодо можливості застосування процесуального штрафу до особи, яка є пенсіонером. 

Застосування такого заходу процесуального впливу як штраф може здійснюватися судом до будь-якого учасника цивільного процесу, який зловживає процесуальними правами, незалежно від його статусу та наявності в такої особи якихось пільг, зокрема щодо сплати судового збору.

Необґрунтованим є й посилання апелянта на норму ст. 61 Конституції України, оскільки судом за одне процесуальне порушення (зловживання правами) накладено лише один штраф, тобто, відсутнє подвійне стягнення.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла до думки про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін.

Враховуючи наведене та керуючись нормами статей 44, 148, 367, 368, 374, 375, 381-384, апеляційний суд, –

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 27 грудня 2019 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в частині залишення заяви без розгляду в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 18 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді