УХВАЛА
 
13 лютого 2020 року
м. Київ
 
Справа № 175/2242/15-к
Провадження № 51-713ск20
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого         ОСОБА_1 , 
суддів:                     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
 
в с т а н о в и в:
 
Потерпіла ОСОБА_4 звернулась до Касаційного кримінального суду Верховного Суду з касаційною скаргою на вищевказані судові рішення.
 
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
 
Згідно з пунктами 4 і 5 ч. 2 ст. 427 КПК України у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення, та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Як убачається зі змісту касаційної скарги потерпілої ОСОБА_4 , вона посилається на незаконність як вироку місцевого суду, так і ухвали суду апеляційної інстанції, якою цей вирок залишено без змін. Однак у прохальній частині касаційної скарги, порушуючи питання про скасування цих судових рішень в частині визнання винуватим ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, просить призначити новий судовий розгляд у суді апеляційної інстанції. Така вимога не узгоджується з доводами щодо незаконності вироку місцевого суду, наведеними у мотивувальній частині касаційної скарги, та є суперечливою, оскільки скасування вироку місцевого суду не може мати наслідком призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Таким чином, вимоги потерпілої не конкретизовані та сформульовані без урахування положень ст. 436 КПК України.
Крім того, посилаючись на неправильне застосування судами закону України про кримінальну відповідальність, як на підставу перегляду оскаржуваних судових рішень, потерпіла у касаційній скарзі зазначає, що апеляційним судом взагалі не висловлено позиції щодо доводів, викладених у її апеляційній скарзі, водночас, про порушення судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 КПК України у касаційній скарзі не йдеться. До того ж,  доводи потерпілої по суті зводяться до тверджень про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно з вимогами статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки у касаційному порядку.  
Вищенаведене перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження. 
 
Відповідно до ст. 429 КПК України, суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху і надає особі, яка подала скаргу, необхідний строк для усунення недоліків.
 
На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 429 КПК України, Суд, 
 
п о с т а н о в и в:
 
Касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишити без руху та надати строк для усунення недоліків – десять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
 
У разі невиконання вимог ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                              ОСОБА_3